УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 квітня 2024 року
м. Київ
справа № 201/10523/20
провадження № 51-2065ск24
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду 
у складі:
головуючого                                    ОСОБА_1 ,
суддів                                               ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянувши касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 07 лютого 2024 року про відмову у відкритті апеляційного провадження,
встановив:
Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 лютого 2021 року   ОСОБА_4 визнано винуватою у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі - КК) та призначено їй покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік. На підставі ч. 1 ст. 71 КК до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуту ОСОБА_4 частину покарання за попереднім вироком Індустріального районного суду 
м. Дніпропетровська від 10 липня 2020 року та остаточно призначено їй покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 1 місяць.
Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 29 вересня 2021 року апеляційну скаргу  ОСОБА_4 залишив без задоволення, а вирок Жовтневого районного суду 
м. Дніпропетровська від 24 лютого 2021 року -без змін.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 07 лютого 2024 року відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4  на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 лютого 2021 року на підставі 
ч. 4 ст. 399 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).
Не погодившись із зазначеним судовим рішенням суду апеляційної інстанції,                          ОСОБА_4 звернулась з касаційною скаргою, в якій порушує питання про його перегляд у касаційному порядку.
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.                 
Положеннями ст. 24 КПК встановлено, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, а також на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується його прав, свобод, законних інтересів, судом вищого рівня в порядку, передбаченому КПК.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 392 КПК в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме: 
1) вироки, крім випадків, передбачених ст. 394 цього Кодексу; 2) ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру; 3) інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом. Ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. 
Зі змісту оскаржуваної ухвали Дніпровського апеляційного суду від 07 лютого 
2024 року вбачається, що 05 лютого 2024 року до апеляційного суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_4 на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 лютого 2021 року. При перевірці матеріалів справи було встановлено, 
що оскаржуваний вирок від 24 лютого 2021 року вже був предметом розгляду 
в апеляційному суді та ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 29 вересня 
2021 року залишений без змін.
Таким чином, як слушно зазначив суддя апеляційного суду, засудженою ОСОБА_4 вже було реалізовано право на захист щодо постановленого стосовно неї вищезазначеного вироку, а тому цей вирок не підлягає оскарженню в апеляційному порядку. 
Відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження.
Отже, відмовляючи у відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 , суд апеляційної інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 лютого 2021 року є рішенням, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, а тому діяв відповідно до положень ч. 4 ст. 399 КПК і постановив законне, обґрунтоване, належно вмотивоване судове рішення, з яким погоджується і колегія суддів касаційної інстанції. 
З урахуванням викладеного, Верховний Суд вважає, що обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність їх перевірки за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наявних копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженої ОСОБА_4 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 07 лютого 2024 року про відмову у відкритті апеляційного провадження.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                                    ОСОБА_2                                        ОСОБА_3