КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

____________________________________
Справа  № 754/13506/23
Апеляційне провадження
 № 22-ц/824/6077/2024                                                                                                                                                               
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
27 березня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:             
                                   судді-доповідача               Рейнарт І.М. 
                                   суддів                                 Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.
                                   при секретарі                     Ящуку Д.О.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 22 листопада 2023 року (суддя Сенюта В.О.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» про захист прав споживача та зобов`язання вчинити дії,
 
встановив:
 
у вересні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив зобов`язати ПрАТ «АК «Київводоканал» виключити з обліку по особовому рахунку № НОМЕР_1 за квартирою АДРЕСА_1 заборгованість попередніх власників квартири за період до 13 квітня 2023 року в сумі 41 759,50грн. 
            Мотивуючі позовні вимоги, позивач зазначав, що він є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 13 квітня 2023 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Звєрьковою Н.В. Відповідно до витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва від 14 квітня 2023 року, особи зареєстровані за вказаною адресою відсутні.
            Позивач посилався на те, що в день купівлі квартири - 13 квітня 2023 року він звернувся із заявою до директора розрахункового департаменту ПрАТ «АК «Київводоканал» Люліна В.О. про опломбування вентилів холодної води у зв`язку із не проживанням в цьому помешканні та розірвання всіх попередніх договорів про споживання послуг за цією адресою, однак вентилі за цим зверненням опломбовані не були. У подальшому він також звертався до КК «ЦСК» із заявою про укладення договорів за новими особовими рахунками для отримання комунальних послуг, однак стосовно водопостачання та водовідведення отримав відмову, у зв`язку із наявною заборгованістю перед ПрАТ «АК «Київводоканал» по особовому рахунку попереднього власника в розмірі 40 237,91грн.
            Позивач стверджував, що не брав на себе зобов`язання повертати борги попередніх власників, які до того ж не укладали з відповідачем жодних договорів цивільно-правового характеру.
            Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 22 листопада 2023 року позов задоволено, зобов`язано Приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія 
                                                                                
«Київводоканал» виключити з обліку по особовому рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 за квартирою АДРЕСА_1 заборгованість попередніх власників за період до 13 квітня 2023 року в сумі 41 759,50грн; стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» на користь держави судовий збір у розмірі 1073,60грн.
            У поданій апеляційній скарзі ПрАТ «АК «Київводоканал» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
            Відповідач зазначає, що вимоги про стягнення боргу, який утворився до 13 квітня 2023 року, до позивача ніколи не пред`являлись, жодних доказів, які б підтверджували факт того, що відповідач покладає обов`язок сплати боргів за надані комунальні послуги колишнього користувача на позивача, останнім не надано. Листи, попередження та проєкт позовної заяви, на який посилається суд першої інстанції у своєму рішенні, носили виключно інформаційний характер та не створювали для позивача жодних правових наслідків.
            Відповідач посилається на відсутність порушень прав позивача з його боку, оскільки вимог до позивача з приводу стягнення спірної заборгованості не заявлялось, а посилання суду першої інстанції на постанови Верховного Суду у справах №686/6276/19 від 1 вересня 2020року, №201/1807/21 від 14 вересня 2022 року, №312/44/20 від 12 жовтня 2022 року, є безпідставними.
            Також відповідач зазначає, що особовий рахунок відкривається не за особою, а за житловим приміщенням, тому відсутні законні підстави для виключення з особового рахунку позивача суми заборгованості попереднього власника, що виникла до 13 квітня 2023 року.
            У запереченні на апеляційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а рішення суду без змін, оскільки згідно отриманого від відповідача листа, йому було запропоновано для врегулювання спірних питань в досудовому порядку оформити договір реструктуризації боргу за надані попередньому власнику послуги, що суперечить доводами відповідача.
            Позивач вважає, що твердження апеляційної скарги щодо відсутності обмеження його прав з боку відповідача є помилковим та таким, що спростовується фактичними обставинами справи. 
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача Карандюк Ю.О. , яка підтримала доводи апеляційної скарги, пояснення позивача ОСОБА_1 , який просив залишити рішення суду без змін, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Звєрьковою Н.В. 13 квітня 2023 року, ОСОБА_1 придбав квартиру АДРЕСА_1 . Право власності ОСОБА_1 зареєстровано у Державному реєстрі речових прав 13 квітня 2023 року.
Послуги з централізованого водопостачання  та водовідведення за адресою АДРЕСА_1 надаються приватним акціонерним товариством «Акціонерна компанія «Київводоканал». 
По вищезазначеній квартирі відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 , на якому обліковується заборгованість за спожиті послуги.
Згідно листа розрахункового департаменту ПрАТ «АК «Київводоканал» на звернення ОСОБА_1 від 17 травня 2023 року, станом на 1 квітня 2023 року по особовому рахунку № НОМЕР_1 обліковувалася заборгованість у сумі 41 759,50грн, для 
                                                                             
перерахунку якої підстави відсутні.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що діючим законодавством не передбачено обов`язку покупця квартири сплачувати борги попередніх власників квартири за отриманні ними раніше житлово-комунальні послуги, якщо це прямо не оговорено в договорі купівлі-продажу.
Колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи, наданим доказам та ґрунтується на нормах матеріального права.
Відповідно до статей 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за спожиті комунальні послуги.
Пунктом 1 частини 1 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.
Пунктом 5 частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене зобов`язання індивідуального споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Отже, зазначені норми матеріального права передбачають зобов`язання споживачів оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.
Відповідно до статті 322 ЦК України на власника покладається тягар утримання майна.
Проте новий власник майна не зобов`язаний повертати борги попереднього власника, якщо суд установить, що він не брав на себе обов`язку з їх сплати. Договори про надання послуг не обтяжують майна.
Отже, діючим законодавством не передбачено обов`язку покупця квартири сплачувати борги попередніх власників (наймачів) квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги, якщо це прямо не оговорено в договорі купівлі-продажу.
Подібні за змістом правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 686/6276/19, від 14 вересня 2022 року у справі № 201/1807/21, від 12 жовтня 2022 року у справі № 312/44/20, на які правильно послався суд першої інстанції.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З наданих суду першої інстанції документів вбачається, що ОСОБА_1 набув право власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 13 квітня 2023 року. Умови договору не містять обов`язку ОСОБА_1 оплатити борг за послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення попереднього власника квартири, а відтак суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку, що на позивача не може бути покладений обов`язок зі сплати наявної заборгованості, яка обліковується по особовому рахунку квартири, яка перебуває у його власності і яка була нарахована попереднім власникам.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на 
                                                                   
підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідачем не було надано доказів, які б спростовували твердження позивача.
Доводи апеляційної скарги, що позивачем не надано доказів того, що відповідач покладає на позивача обов`язок зі сплати заборгованості за наданні послуги попереднім власникам, а також, що діями відповідача порушуються права позивача, як споживача послуг, колегія суддів вважає безпідставними.
Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом захисту певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.
Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Проте, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, але є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір, у свою чергу, не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17; від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц; від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц.
З урахуванням фактичних обставин даної справи, вимога ОСОБА_1 про 
                                                                              
зобов`язання ПрАТ «АК «Київводоканал» виключити з обліку по особовому рахунку № НОМЕР_1 по квартирі АДРЕСА_1   заборгованість попередніх власників квартири за період до 13 квітня 2023 року, є обґрунтованою та відповідає критеріям ефективного судового захисту, оскільки задоволення таких вимог відновлює порушені права позивача та встановлює між сторонами правову визначеність, яка полягає у підтвердженні відсутності заборгованості позивача перед відповідачем до 13 квітня 2023 року.
Аналогічний правовий висновок щодо способу судового захисту у подібних справах викладено Верховним Судом у постановах від 01 вересня 2020 року у справі № 686/6276/19, від 26 січня 2022 року у справі № 201/11406/20.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд першої інстанції повно встановив обставини справи, оцінив надані докази. правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушення норм процесуального права, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд
 
постановив:
 
апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» залишити без задоволення, рішення Деснянського районного суду міста Києва від 22 листопада 2023 року           - без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 5 квітня 2024 року.

Суддя-доповідач                                                    І.М. Рейнарт

Судді                                                                      Г.М. Кирилюк

                                                                                Т.І. Ящук