П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2024 року 
м. Рівне

Справа № 569/25020/23
Провадження № 22-ц/4815/662/24

Головуючий у Рівненському міському суді
Рівненської області: суддя Панас О.В.
Час, дата і місце ухвалення рішення суду першої інстанції
(вступна і резолютивна частини): 
о 13 год. 00 хв. 21 березня 2024 року в м. Рівне 
Рівненської області 
Повний текст рішення складено: 26 березня 2024 року

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
головуючий: суддя Хилевич С.В.
судді: Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр Кредит Фінанс" на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 21 березня 2024 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр Кредит Фінанс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
в с т а н о в и в:
       У грудні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Укр Кредит Фінанс" (далі – ТОВ "Укр Кредит Фінанс" або товариство) пред`явило до ОСОБА_1 позов про стягнення заборгованості кредитним договором № 1108-5769 від 03 листопада 2022 року в розмірі 59 550 гривень, з яких: прострочена заборгованість за кредитом склала 6000 гривень; прострочена заборгованість за нарахованими процентами – 53 550 гривень.
       Мотивуючи свої вимоги, покликалось на те, що кредитний договір був укладений в електронній формі. Відповідно до умов кредитного договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на таких умовах: сума кредиту - 6 000 гривень; строк кредитування - 300 днів; заявлений строк - 15 днів; знижена відсоткова ставка - 2,50% в день; стандартна відсоткова ставка - 3,00 % в день. Товариство виконало виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит. Відповідач не скористався своїм правом протягом 14 календарних днів з дня укладення кредитного договору відмовитися від договору без пояснення причин, у т.ч. в разі отримання ним грошових коштів. Згодом відповідач всупереч умовам кредитного договору, ст. 12 Закону України "Про споживче кредитування" та ст.ст. 525, 526, 530, 536, 610, 612 ЦК України порушив зазначені кредитні зобов`язання і в кінцевому підсумку не повернув в повному обсязі кредит, а також не виконав в повному обсязі всі інші свої грошові зобов`язання перед за договором навіть після спливу строку кредитування. Тому станом на 27 листопада 2023 року загальний розмір грошових вимог кредитодавця до відповідача становив 59 550 гривень. 
       Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 21 березня 2024 року позов задоволено частково.
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Укр Кредит Фінанс" заборгованість за кредитним договором № 1108-5769 від 03 листопада 2022 року в розмірі 6000 гривень.
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Укр Кредит Фінанс" понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 2147,20 гривень.
       У задоволенні решти вимог відмовлено.
       На рішення суду позивачем подано апеляційну скаргу, де він покликався на його незаконність та необґрунтованість, які полягали в неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.
       На обґрунтування апеляційної скарги зазначалось про те, що суд безпідставно відмовив в стягненні відсотків за користування кредитом, хоча відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлювався договором, а тому позивач має право на нарахування процентів згідно із п. 4.6. та 10.1 кредитного договору протягом строку договору, що визначений в умовах п. 4.8.
       З наведених підстав просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове - про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Укр Кредит Фінанс" загальну суму заборгованості за кредитним договором № 1108-5769 від 03 листопада 2022 року в розмірі 59 550 гривень, з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 6000 гривень; прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 53 550 гривень.
При цьому, виходячи з доводів та аргументів апеляційної скарги по суті, судове рішення в частині стягнення 6 000 гривень та 2 147, 20 гривень судового збору сторонами не оскаржувалося.
       У поданому відзиві представник ОСОБА_1 – адвокат Бойчук К.М. просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а оскаржуване рішення, яке вважав законним і обґрунтованим, - залишити без змін.
       Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.
       Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у т.ч. електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
       Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
       Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
       За правилами ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
       Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
       Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
       Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
       Із прийняттям Закону України "Про електронну комерцію" № 675-VIII (надалі – Закон № 675-VIII) від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
       У статті 3 Закону № 675-VIII визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
       Відповідно до ст.ст. 11, 12 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
       Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону № 675-VIII).
       Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (ч. 6 ст. 11 Закону № 675-VIII).
       Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі – ч. 12 ст. 11 Закону № 675-VIII.
       Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
       Судом з копії договору про відкриття кредитної лінії №1108-5769 від 03 листопада 2022 року встановлено, що цього числа між ТОВ "Укр Кредит Фінанс" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, відповідно до якого товариство відкрило для нього невідновлювальну кредитну лінію за якою надало кредит в сумі 6000 гривень зі сплатою відсотків: знижена та пільгова % ставки 2,5 % в день, стандартна % ставка 3,00 % в день. 
       Кредитний договір укладений з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи - веб-сайту ТОВ "Укр Кредит Фінанс" (https:// creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем кредитодавця, в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле.
       З довідки товариства судом встановлено, що відповідачу 03 листопада 2022 року видано кредитні кошти за договором в сумі 6000 гривень.
       Звертаючись до суду з позовом, як на підставу для його задоволення позивач посилався на те, що в порушення умов договору та ст. 12 Закону України "Про споживче кредитування", ст.ст. 525, 526, 530, 536, 610, 612 ЦК України, відповідач своїх зобов`язань не виконав і внаслідок цього станом на 27 листопада 2023 року існувала прострочена заборгованість в розмірі 59 550 гривень, де 6000 гривень - за кредитом (тілом), а 53 550 гривень - за процентами.
       До позовної заяви надавались документи, які на переконання ТОВ "Укр Кредит Фінанс", доводять факт узгодження умов договору: роздруківка тексту кредитного договору; копія правил надання споживчих послуг; витяг з реєстру банків; копія довідки про перерахування коштів від фінансово-розрахункової установи; розрахунок заборгованості за кредитним договором, паспорт споживчого кредиту.
       Як зазначалось, суд попередньої інстанції стягнув на користь позивача 6000 гривень заборгованості, а в стягненні відсотків відмовив і відповідних обґрунтувань цьому не навів. 
       На думку товариства, в суду попередньої інстанції були відсутні правові підстави для відмови в стягненні нарахованих відсотків за користування кредитом.
       Колегія суддів погоджується з тим, що міський суд в стягненні відсотків за користування кредитом відмовив безпідставно, проте до стягнення саме в нарахованому позивачем розмірі вони не підлягають.
       Так, апеляційним судом було встановлено, що за кредитним договором нарахування відсотків здійснювалось поза межами встановленого строку кредитування і усупереч узгодженій вартості кредиту.
       В наданому товариством примірнику договору про відкриття кредитної лінії обумовлено сукупну вартість кредиту лише в розмірі 8250 гривень, яка включає 6000 гривень суми кредиту та 2250 гривень процентів за користування кредитними коштами. Термін повернення кредитних коштів (перший базовий період) складав 15 календарних днів, а строк повернення кредитних коштів - до 17 листопада 2022 року.
       Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
       Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.
       Права та інтереси кредитодавця в охоронюваних правовідносинах забезпечуються частиною другою ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, однак в порядку вказаної правової норми такої позовної вимоги заявлено не було. Тому суд не вправі вийти за межі заявлених вимог з огляду на дію принципу диспозитивності цивільного судочинства.
       Так, у тексті кредитного договору вказується й про те, що строк кредитування складає 300 днів. Строк договору є рівними строку кредитування, однак в частині виконання зобов`язань договір діє до повного та належного виконання сторонами своїх зобов`язань.
       При цьому зазначено, що орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору (за весь строк кредитування) складає: 60 000 гривень та включає в себе: суму кредиту та проценти за користування кредитом в розмірі 54 000 гривень (п.4.10 договору).
       Реальна річна ставка процентна ставка на дату укладення цього договору складає 1 024 055,0%. (п.4.6, 4.9 договору).
       Тобто в наданій до справи копії кредитного договору визначаються фактично три строки, в межах який здійснюється повернення отриманих позичальником грошових коштів. 
       Тому при вирішенні спірних правовідносин колегія суддів вважає за необхідне застосувати положення contra proferentem.
       В постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 352/1950/15-ц (провадження № 61-2973св22) зазначено, що договір, як приватноправова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, має на меті забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення правочину - це з`ясування змісту дійсного одностороннього правочину чи договору (двостороннього або багатостороннього правочину), з тексту якого неможливо встановити справжню волю сторони (сторін). Потреба в тлумаченні виникає в разі різного розуміння змісту правочину його сторонами, зокрема при невизначеності і незрозумілості буквального значення слів, понять і термінів. Згідно з частиною першою ст. 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до ст. 213 цього Кодексу.
       В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 травня 2022 року у справі № 944/3046/20 (провадження № 61-19719св21) зроблено висновок, що у разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у ч.ч. 3, 4 ст. 213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення "contra proferentem". "Contra proferentem" (лат. "verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem") - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав. Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які "не були індивідуально узгоджені" ("no individually negotiated"), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір "під переважним впливом однієї зі сторін". Тобто contra proferentem має застосовуватися у разі, якщо є два різні тлумачення умови (чи умов) договору, а не дві відмінні редакції певної умови (умов) договору, з врахуванням того, що: contra proferentem має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, в невигідне становище. Оскільки саме вона допустила таку двозначність; contra proferentem спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань); contra proferentem застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь в процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою; у разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань.
       Отже, при стягненні заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, якими визначено ціну кредиту і строк кредитування саме у 2250 гривень та в 15 днів відповідно, а не завуальованими умовами, які дозволяють кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно великі суми грошових коштів за користування кредитом. Це не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
       Відповідно до ч.4 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів.
       Поготів, відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
       Очевидно, що визначений розмір процентів є непропорційно великою сумою компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості кредиту), не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
       Правильність застосування положень п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" до зменшення заборгованості саме за процентами від суми позики, а не лише до неустойки, підтверджується постановою Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року в справі № 132/1006/19.
       Також відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18 якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.
       Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
       Відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину чи заперечень щодо його умов не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи.
       Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначав, що з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.
       Наведених обставин суд попередньої інстанції не врахував, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню в частині відмови в стягненні відсотків. 
       Підставою для часткового скасування судового рішення відповідно до пунктів 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є суперечність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Щодо стягнення 6 000 гривень заборгованості за кредитним договором та 2 147, 20 гривень судового збору, то рішення в цій частині не оскаржувалося, а тому апеляційному перегляду не підлягає.
Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
       Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, 
п о с т а н о в и в:
       Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр Кредит Фінанс" задовольнити частково.
       Скасувати рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 21 березня 2024 року в частині відмови у задоволенні інших вимог (в частині відмови у стягненні процентів за користування кредитом). 
Позов у цій частині задовольнити частково.
       Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр Кредит Фінанс" 2250 (дві тисячі двісті п`ятдесят) гривень процентів за кредитним договором № 1108-5769 від 03 листопада 2022 року.
В решті рішення суду першої інстанції (щодо стягнення 6 000 гривень заборгованості за кредитним договором і 2 147, 20 гривень судового збору) залишити без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
       Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
       Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Укр Кредит Фінанс"; місцезнаходження: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 26, офіс 407; код ЄДРПОУ 38548598. 
       Відповідач: ОСОБА_1 ; проживає: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Головуючий:                                                С.В. Хилевич

Судді:                                                                Н.М. Ковальчук

                                                               С.О. Гордійчук