Справа № 126/391/24 
Провадження № 33/801/473/2024
Категорія: 156 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гуцол В. І.
Доповідач: Береговий О. Ю.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2024 року                                                                     м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Берегового О. Ю.,
за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника – адвоката Волощука В. В.
розглянув його апеляційну скаргу на постанову Бершадського районного суду Вінницької області від 16 квітня 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

встановив:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №258435 від 09 лютого 2024 року, цього ж дня о 13:20 год. на автодорозі Т0202 Могилів-Подільський – Бершадь – Умань 166 км + 350 водій ОСОБА_1 керував автомобілем «Opel Vectra», д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «Драгер 6810», що було зафіксовано на відеозапис. Результат огляду – 2,35‰. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9а Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Постановою Бершадського районного суду Вінницької області від 16 квітня 2024 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 605,60 грн судового збору. 
Не погоджуючись із такою постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржує її в апеляційному порядку. Вважаючи оскаржувану постанову незаконною, винесеною за не дослідження усіх обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, просив її скасувати, а провадження у справі – закрити у зв`язку із відсутністю у діях складу адміністративного правопорушення. Скаржник, обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, зазначає про відсутність доказів керування ним транспортним засобом та вчинення ДТП. Натомість працівникам поліції він неодноразово пояснював, що не керував транспортним засобом, оскільки перебував у стані алкогольного сп`яніння, а з місця роботи додому його підвозив товариш ОСОБА_2 , який за неуважності здійснив ДТП та поїхав до м. Гайворон за евакуатором. Також і в поясненнях він мав бажання вказати, що був пасажиром, але працівники поліції не надали йому такої можливості, до того ж такі пояснення не були написані під час відеофіксації. Огляд на стан сп`яніння проходив під тиском працівників поліції, де останні погрожували йому вилученням транспортного засобу. Відтак вважає, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Крім того, у апеляційній скарзі ОСОБА_1 порушує питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, обґрунтоване тим, що його захисником 16 квітня 2024 року було подане клопотання про відкладення розгляду справи, але отримавши копію оскаржуваної постанови 29 квітня 2024 року дізнався, що розгляд справи проведений за його відсутності та відкладений не був. Тому вважає, що останнім днем подання скарги є 09 травня 2024 року. 
Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Як убачається із матеріалів справи, постанова Бершадського районного суду Вінницької області винесена 16 квітня 2024 року за відсутності ОСОБА_1 та його захисника, направлена скаржнику супровідним листом 18 квітня 2024 року. Апеляційна скарга подана ОСОБА_1 на електронну пошту суду першої інстанції та окремо засобами поштового зв`язку 03 травня 2024 року.
З огляду на вищенаведене, з метою забезпечення конституційного права особи на оскарження судового рішення, про яке стверджується в рішеннях Європейського суду з прав людини, апеляційний суд дійшов висновку, що строк на апеляційне оскарження постанови Бершадського районного суду Вінницької області від 16 квітня 2024 року пропущений з поважних причин та підлягає поновленню.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, співставивши їх з наявними в матеріалах справи доказами, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Статтею 245 КУпАП визначені завдання провадження у справах про адміністративні правопорушення. Це своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган ( посадова особа ) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо підчас розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом. Згідно з п. 2 ч. 8 цієї статті за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право, зокрема, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.
Відповідно до положень ст. 251 КУпАП вина особи у вчиненні адміністративного правопорушення доводиться доказами. Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган ( посадова особа ) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків.
З матеріалів справи, зокрема, протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №258435 від 09 лютого 2024 року, цього ж дня о 13:20 год. на автодорозі Т0202 Могилів-Подільський – Бершадь – Умань 166 км + 350 водій ОСОБА_1 керував автомобілем «Opel Vectra», д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «Драгер 6810», що було зафіксовано на відеозапис. Результат огляду – 2,35‰. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9а Правил дорожнього руху.
Огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку зі згоди водія проводився із застосуванням приладу «Драгер 6810», що було зафіксовано відеозаписом нагрудної камери поліцейського, результат огляду встановлений у 2,35‰.
До протоколу про адміністративне правопорушення доданий акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно із яким у ОСОБА_1 виявлені ознаки сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода, почервоніння очей. Огляд проведений за допомогою алкотестера «Драгер ARAM 3553», результат тесту визначений у 2,35‰, тобто, позитивний. Також зазначено, що огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку було проведено на місці знаходження транспортного засобу, що зафіксовано на боді-камеру поліцейського №11130988/49. Даний акт підписаний ОСОБА_1 що свідчить про його згоду із результатами огляду. Відповідний чек драгера із зафіксованим результатом тесту, підписаний безпосередньо  ОСОБА_1 , також долучений до протоколу. 
До матеріалів справи долучене направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння до закладу охорони здоров`я КНП «Бершадська ОЛІЛ» від 09 лютого 2014 року, з якого слідує, що від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі ОСОБА_1 відмовився; огляд на стан сп`яніння зі згоди водія проводився на місці знаходження транспортного засобу, що зафіксовано на боді-камеру №11130988/49. 
Згідно наданих письмових пояснень, підписаних особисто ОСОБА_1 , він керував автомобілем «Opel Vectra». Д.н.з. НОМЕР_1 , та між селами Устя і Берізки-Бершадські він не впорався із керванням та здійснив з`їзд на обочину дороги в результаті чого здійснив незначне зіткнення з деревом. Дана подія відбулася близько 13:20 год. З ним у автомобілі перебував пасажир ОСОБА_2 . У результаті події тілесних ушкоджень ніхто не отримав. Матеріали ДТП поліцейськими не складались. Допомоги поліції та швидкої допомоги не потребує. 
Окрім цього, у матеріалах справи наявний безперервний відеозапис з нагрудної камери поліцейського, яким зафіксована хронологія події 09 лютого 2024 року за участі ОСОБА_1 від моменту виявлення автомобіля до закінчення оформлення протоколу про адміністративне правопорушення. 
Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції виходив із того, що його вина у вчиненні адміністративного правопорушення цілком доведена матеріалами справи, а саме наявними у ній вищезазначеними доказами.
За викладених фактичних та об`єктивних обставин у справі з висновком судді суду першої інстанції належить погодитися; у діях ОСОБА_1 дійсно наявний склад правопорушення, його правильно та обґрунтовано визнано винним за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Пунктом 2.9а Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП особа несе відповідальність за керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції водія, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває у стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до п. 2, 4, 6 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота;  порушення координації рухів;  порушення мови; вира жене тремтіння пальців рук;  різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; пове дінка, що не відповідає обстановці. Встановлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться поліцейським згідно із вимогами згаданої Інструкції з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю у крові ( пункт сьомий розділу ІІ Інструкції).
Відповідно до п. 10 розділу ІІ Інструкції результати проведеного поліцейським огляду на стан сп`яніння водія транспортного засобу зазначаються в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів. У випадку встановлення стану сп`яніння результати проведеного поліцейським огляду зазначаються у протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду.  Акт огляду складається у двох примірниках, один з яких вручається водію, а другий залишається у поліцейського та/або долучається до протоколу про адміністративне правопорушення у разі встановлення стану сп`яніння.  Якщо технічними характеристиками спеціального технічного засобу передбачається роздрукування його показників на папері, ці результати долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Як слідує із матеріалів цієї адміністративної справи, огляд ОСОБА_1 за його згоди проведений на місці виявлення поліцейськими транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Драгер». Результат огляду встановлений у 2,35‰, тобто, з очевидним перевищенням допустимого цифрового показника. 
Крім того у відповідності до норм статті 266 КУпАП під час проведення огляду застосовувалися технічні засоби відеозапису, що також свідчить про належне фіксування події та огляду водія на стан алкогольного сп`яніння. Із наявного відеозапису безумовно убачається, що ОСОБА_1 за власним бажанням проходив огляд на місці виявлення транспортного засобу та, зрештою, не заперечував виявлених результатів огляду.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає про недоведеність факту керування ним транспортним засобом через відсутність відповідних доказів, надалі стверджуючи про неможливість останнім через вказане нести відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Однак апеляційний суд з такими аргументами скарги погодитися категорично не може, оскільки вони цілком спростовуються долученим до справи відеозаписом із нагрудної камери поліцейського. З відеозапису дійсно слідує, що працівниками поліції під час руху по автодорозі Т0202 був виявлений обабіч дороги транспортний засіб, який здійснив зіткнення з деревом, а чоловік, яким виявився ОСОБА_1 , ходив поруч та розмовляв телефоном, після чого, ОСОБА_1 декілька разів стверджував, що він не керував транспортним засобом, при цьому щоразу інакше вказуючи про власну причетність до обставин. Проте, надалі, в ході спілкування із поліцейськими, самостійно дістав із автомобіля документи, що посвідчують особу, вказував, що перебував за кермом, куди рухався, хто був пасажиром, що перевозив у багажнику, де ним були отримані ці речовини та для чого намагався їх перенести із автомобіля після ДТП. Тобто даним відеозаписом, на спростування аргументів скаржника, цілком підтверджується керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а такі його доводи не можуть бути розцінені інакше, аніж намагання уникнути відповідальності за вчинене ним правопорушення.
За викладених обставин неможливо належним чином спростувати зафіксований в установленому порядку факт перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння під час керування транспортним засобом, неможливо заперечити належним чином зафіксованих результатів проведення огляду на стан сп`яніння, що вказує на наявність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Щодо аргументів ОСОБА_1 про проведення огляду під тиском, а також інших погроз поліцейських, то належить стверджувати, останній вказані дії поліцейських не оскаржував, що підтверджується відсутністю відповідних відомостей у матеріалах справи. 
Мотиви апеляційної скарги не спростовують обґрунтованості висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваній постанові, оскільки вина правопорушника у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, повністю доведена матеріалами справи та наявними у ній доказами. 
Україна як Висока Договірна Сторона Конвенції Ради Європи про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, право на справедливий суд, закріплене у статті 6 цієї Конвенції, згідно з пунктом першим якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» національні суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду як джерело права.
Вимога пункту першого статті 6 Конвенції щодо обґрунтування судових рішень не може розумітися як обов`язок суду детально відповідати на кожний довід заявника. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною у залежності від характеру рішення ( Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, Європейський суд з прав людини, від 10 лютого 2010 року; Проніна проти України, № 63566/00, § 23, Європейський суд з прав людини, від 18 липня 2006 року ). Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання у першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності у ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови у прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.
Наведені в апеляційній скарзі аргументи не свідчать про порушення судом першої інстанції при розгляді справи норм матеріального чи процесуального права, не спростовують правильні висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваній постанові, оскільки вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, повністю доведена матеріалами справи. З урахуванням наведеного вимогу апеляційної скарги про скасування оскаржуваної постанови суду першої інстанції апеляційний суд визнає необґрунтованою та не знаходить підстав для її задоволення.
У пункті 52 рішення Європейського суду з прав людини від 05 лютого 2008 року у справі «Романаускас проти Литви» констатований обов`язок національного суду переконатися, що провадження у цілому, зокрема, спосіб отримання доказів, були справедливими. У справі «Бакланов проти Росії» ( рішення Європейського суду з прав людини від 09 червня 2005 року ), у справі «Фрізен проти Росії» ( рішення від 24 березня 2005 року ) Європейський суд з прав людини зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.
Таким чином питання, чи виконав суд свій обов`язок стосовно подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначене тільки у світлі конкретних обставин справи ( Проніна проти України, № 63566/00, § 23, Європейський суд з прав людини, рішення від 18 липня 2006 року ).
З огляду на викладене апеляційний суд не знаходить законних, ґрунтовних та об`єктивних підстав для скасування правильної, належно умотивованої та справедливої постанови судді Бершадського районного суду Вінницької області від 16 квітня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

постановив:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити.
Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Бершадського районного суду Вінницької області від 16 квітня 2024 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Бершадського районного суду Вінницької області від 16 квітня 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького
апеляційного суду О.Ю. Береговий