ПОСТАНОВА                                                     
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ                                 
 
29 травня 2024 року
м. Київ
 
справа № 643/5147/23
провадження № 61-15176св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач),                 Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
заявник (скаржник) - ОСОБА_1 ,
суб`єкт оскарження - Салтівський відділ державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 27 липня 2023 року у складі судді Сугачової О. О. та постанову Харківського апеляційного суду від 21 вересня 2023 року у складі колегії суддів: Мальованого Ю. М., Бурлаки І. В., Яцини В. Б.,
Короткий зміст позовних вимог
1.            У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії та бездіяльність Салтівського відділу державної виконавчої служби (далі - ВДВС) у місті Харкові Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції.
2.            Скарга обґрунтована тим, що йому та його батькові - ОСОБА_3 належала квартира АДРЕСА_1 . 
3.             ІНФОРМАЦІЯ_1 його батько помер. Після його смерті спадщину прийняла його дружина ОСОБА_4 .
4.            Під час оформлення спадщини ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_3 стало відомо, що постановою Московського ВДВС РУЮ від 24 листопада 2004 року серії АА № 128814 накладено арешт на все майно, що належало йому на праві спільної сумісної власності. Також в архівному розділі Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна міститься запис про арешт всього майна боржника № 8575946, на підставі постанови ДВС у Московському районі м. Харкова про відкриття виконавчого провадження б/н від 20 березня 2007 року.
5.            Про вказані виконавчі провадження йому нічого не відомо та наявних даних в реєстрі речових прав на нерухоме майно недостатньо для ідентифікування боржника.
6.            18 травня 2023 року його представником направлено заяву про зняття арешту з усього майна, що належить ОСОБА_1 . 
7.            Проте, на вказану заяву Салтівським ВДВС у м. Харкові СМУМЮ 27 травня 2023 року надано відповідь, що відомості щодо виконавчих проваджень, в яких ОСОБА_1 є боржником та в межах яких державними виконавцями видані повідомлення ВДВС Московського району м. Харкова 24181 від 24 листопада 2007 року, ДВС у Московському районі м. Харкова постанова від 24 листопада 2004 року мали бути внесені до ЄДРВП та міститися в АСВП, в тому числі в окремому спецпідрозділі, який є архівною складовою АСВП. Однак відомості щодо виконавчих проваджень, зокрема, реквізити, стягувачів тощо, відсутні. Виконавчі провадження знищені за закінченням строку зберігання, а відомості про них не вносилися до ЄДРВП. На теперішній час підстави для зняття виконавцем арешту з майна боржника, передбачені статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження», відсутні.
8.            Вважав, що Московським ВДВС, правонаступником якого є Салтівський ВДВС, не було виконано вимоги діючого законодавства та не було реально вжито заходів по зняттю арешту та обтяження по закінченню виконавчого провадження.
9.            Враховуючи наведене просив суд:
-          визнати неправомірною бездіяльність Салтівського ВДВС у м. Харкові СМУМЮ, яка полягає у незнятті арешту з майна та оголошення заборони на його відчуження, накладеного постановою про відкриття виконавчого провадження від 20 березня 2007 року, ДВС у Московському районі м. Харкова, реєстраційний номер обтяження 8575946, зареєстрованого 25  березня 2009 року 09:40:38 за № 8575946 реєстратор: Харківська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України;
-          визнати неправомірною бездіяльність Салтівського ВДВС у м. Харкові СМУМЮ, яка полягає у незнятті арешту з майна, зареєстрованого 25 листопада 2004 року Першою ХМДНК на підставі повідомлення 24181 від 24 листопада 2004 року, ВДВС Московського району м. Харкова, державний виконавець Іванов Л. В., реєстраційний номер обтяження 1497804;
-          визнати неправомірною бездіяльність Салтівського ВДВС у м. Харкові СМУМЮ, яка полягає у незнятті арешту з майна та оголошення заборони на його відчуження, накладеного постановою ВДВС РУЮ від 24 листопада 2004 року, серія АА №128814, згідно якої накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності, який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ;
-          зобов`язати Салтівський ВДВС у м. Харкові СМУМЮ зняти арешт з всього майна ОСОБА_1 , що накладений на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження від 20 березня 2007 року, ДВС у Московському районі м. Харкова, р/н обтяження 8575946, зареєстрованого 25 березня 2009 року 09:40:38 за № 8575946 реєстратором: Харківська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України»;
-          зобов`язати Салтівський ВДВС у м. Харкові СМУМЮ зняти арешт з майна ОСОБА_1 , зареєстрований 25 листопада 2004 року Першою ХМДНК на підставі повідомлення 24181 від 24 листопада 2004 року, ВДВС Московського району м. Харкова, державний виконавець Іванов Л. В., р/н обтяження 149804;
-          зобов`язати Салтівський ВДВС у м. Харкові СМУМЮ зняти арешт з майна ОСОБА_1 , що накладений постановою ВДВС РУЮ від 24 листопада 2004 року, серія АА № 128814, згідно якої накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності, який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 та зобов`язати Салтівський ВДВС у м. Харкові СМУМЮ виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про арешт належного скаржнику нерухомого майна, зокрема, з частки квартири АДРЕСА_1 , а саме, обтяження за р/н 1497804 та 8575946.
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
10.         Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 27 липня 2023 року, залишеною без змін постановою Харківського апеляційного суду від 21 вересня 2023 року, у задоволенні скарги відмовлено.
11.         Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій мотивовано тим, що  ОСОБА_1 не надано належних та достатніх доказів порушення його прав Салтівським ВДВС у м. Харкові СМУМЮ, а також того, що він є стороною виконавчого провадження в розумінні положень статті 447 ЦПК України. Даних про причини відсутності виконавчого провадження, підстави його завершення, що необхідно для вирішення питання про визнання дій державного виконавця протиправними щодо незняття арешту з майна скаржником не надано. Також судами зазначено, що ОСОБА_1 вже звертався до суду з аналогічними вимогами та ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 08 лютого 2022 року його скаргу на бездіяльність Московського ВДВС у місті Харкові СМУ МЮ (м. Харків) залишено без задоволення.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
12.         У жовтні 2023 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .
13.         Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 13 листопада 2023 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
14.         Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 травня 2024 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
15.         У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та задовольнити скаргу.
16.         Підставою касаційного оскарження заявник зазначає, що судами попередніх інстанцій не враховано ряд обставин, зокрема відсутність інформації про наявність відкритих/закритих виконавчих проваджень; висновки апеляційного суду ґрунтуються на припущеннях та доказах, які зібрано судом самостійно, тобто з порушенням принципу змагальності сторін; суд апеляційної інстанції ухвалив судове рішення без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 2/0301/806/11, від 12 жовтня 2022 року у справі № 203/3435/21, від 04 жовтня 2023 року у справі № 161/7015/15-ц.
17.         Також касаційна скарга мотивована тим, що скаржником надано достатню кількість доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 був стороною виконавчого провадження, в межах яких було накладено арешти. 
18.         Крім того, з усіх можливих джерел скаржнику не вдалося з`ясувати, в рамках якого саме виконавчого провадження накладено арешт на його нерухоме майно. Ним було здійснено перевірку за ПІБ в реєстрі виконавчих проваджень, на сайті «Судової влади» та не виявлено жодної інформації про себе як боржника.
19.         Також ВДВС на його звернення повідомило його про те, що у відділі відсутня інформація про будь-які виконавчі провадження, в яких він є боржником.
20.         Вказує, що суд апеляційної інстанції самостійно зібрав докази по справі та трактував їх на користь ВДВС, бездіяльність якого оскаржується, чим порушив принцип змагальності сторін та поклав в основу судового рішення припущення.
Відзиву на касаційну скаргу не подано
Фактичні обставини справи, встановлені судами
21.         Квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 30 квітня 1999 року № 5А-99-178233 (а. с. 15).
22.         Відповідно до довідки КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради від 05 березня 2020 року постановою Московського ВДВС РУЮ від 24 листопада 2004 року серія АА № 128814 накладено арешт на все майно, що належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 (а. с.13).
23.         Вказане обтяження також міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна, а саме арешт нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 , реєстраційний номер обтяження 1497804, зареєстрований 25 листопада 2004 року за № 1497804 Першою ХМДНК на підставі повідомлення 24181 від 24 листопада 2004 року державним виконавцем ВДВС Московського району м. Харкова Івановим Л. В. (а. с.12).
24.         Відповідно до Відомостей з Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження б/н від 20 березня 2007 року ДВС у Московському районі м. Харкова на все майно боржника ОСОБА_1 накладено арешт, реєстраційний номер 8575946, зареєстровано: 25 березня 2009 року за № 8575946 реєстратором Харківської філії ДП «Інформаційний центр» МЮУ (а. с.14).
25.         27 травня 2023 року Салтівським ВДВС у м. Харкові СМУМЮ повідомлено, що перевіркою автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що відділ не має можливості надати детальну інформацію щодо ОСОБА_1 , у зв`язку з тим, що неможливо ідентифікувати, в межах якого саме виконавчого провадження винесено постанову про накладання арешту. Виконавчі провадження, в межах яких державними виконавцями видані повідомлення ВДВС Московського району м. Харкова 24181 від 24 листопада 2004 року, постанова про відкриття виконавчого провадження від 20 березня 2007 року, ДВС у Московському районі м. Харкова, постанова Московського ВДВС РУЮ від 24 листопада 2004 року, серія АА № 128814 знищені за закінченням строку зберігання, а відомості про них не вносились до ЄРВП (а. с.18-21).
Позиція Верховного Суду
26.         Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
27.         Так, частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
28.         Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
29.         Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
30.         Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
31.         Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
32.         Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
33.         При розгляді справ за скаргами на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та за зверненнями учасників виконавчого провадження суди мають керуватися положеннями статті 55 Конституції України, статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року, Закону України «Про державну виконавчу службу», Закону України «Про виконавче провадження», іншого законодавства, яким врегульовано ці питання.
34.         Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» (тут і надалі у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього  Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
35.         Згідно зі статтею 11 вказаного Закону державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.
36.         Відповідно до статті 30 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.
37.         Частинами першою, другою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.
38.         У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.
39.         Статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження» визначені підстави зняття арешту з майна, у якій, серед іншого, зазначено, що у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.
40.         Аналіз норм Закону України «Про виконавче провадження» щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.
41.         Наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.
42.         Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 2-356/12 (провадження № 61-5972св19), від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15 (провадження № 61-18160св19).
43.         З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є співвласником квартири АДРЕСА_1 .
44.         Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.
45.         Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.
46.         Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
47.         Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.
48.         Застосування арешту майна боржника як обмежувального заходу не повинно призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених Законом.
49.         18 травня 2023 року представником ОСОБА_1 направлено заяву про зняття арешту з усього майна, що йому належить, до Салтівського ВДВС.
50.         27 травня 2023 року Салтівським ВДВС у м. Харкові СМУМЮ повідомлено, що перевіркою автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що відділ не має можливості надати детальну інформацію щодо ОСОБА_1 у зв`язку з тим, що неможливо ідентифікувати, в межах якого саме виконавчого провадження винесено постанову про накладання арешту. Виконавчі провадження, в межах яких державними виконавцями видані повідомлення ВДВС Московського району м. Харкова 24181 від 24 листопада 2004 року, постанова про відкриття виконавчого провадження від 20 березня 2007 року, ДВС у Московському районі м. Харкова, постанова Московського ВДВС РУЮ від 24 листопада 2004 року, серія АА № 128814 знищені за закінченням строку зберігання, а відомості про них не вносились до ЄРВП.
51.         Додатково повідомлено, що виконавчі провадження, боржником у яких є заявник, на виконанні в Салтівському ВДВС не перебувають.
52.         Також у липні 2023 року до суду надійшли пояснення по справі від Салтівського ВДВС, у яких вказані тотожні обставини, викладені у листі на заяву представника скаржника щодо зняття арешту з нерухомого майна.
53.         Таким чином, суди попередніх інстанцій, встановивши вказані обставини, не врахували, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту, накладеного державним виконавцем на майно боржника у виконавчому провадженні, відомості щодо якого відсутні в органу виконавчої служби, є невиправданим втручанням у його право на мирне володіння майном з огляду на відсутність відкритого виконавчого провадження на час звернення заявника із вказаною скаргою, відсутність фактичний майнових претензій стягувача, оскільки такий не встановлений ані судами попередніх інстанцій, ані вказаний Салтівським ВДВС.
54.         На підставі зазначеного колегія суддів дійшла висновку про те, що незняття ДВС арешту з майна заявника саме за обставинами цієї справи є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби, і порушене право ОСОБА_1 підлягає захисту шляхом зобов`зання ДВС зняти арешт з майна боржника.
55.         Разом із тим, вимоги скарги ОСОБА_1 щодо виключення з Державного реєстру речових права на нерухоме майно записів про арешт майна задоволенню не підлягають, оскільки скасування обтяження речових прав здійснюється державним реєстратором на підставі судового рішення.
56.         З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про недоведеність заявником порушення його прав, а тому судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню, а скарга ОСОБА_1 - задоволенню частково.
57.         Згідно з частинами першою, другою статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу меж, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.
58.         Суди першої та апеляційної інстанцій, внаслідок неправильного застосування вищевказаних норм матеріального права та порушення норм процесуального права дійшли помилкового висновку про відмову у задоволенні скарги.
Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1.            Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.
2.            Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 27 липня 2023 року та постанову Харківського апеляційного суду від 21 вересня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення скарги ОСОБА_1 .
3.            Визнати неправомірною бездіяльність Салтівського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції, яка полягає у незнятті арешту з майна та оголошення заборони на його відчуження, накладеного постановою про відкриття виконавчого провадження від 20 березня 2007 року, ДВС у Московському районі м. Харкова, реєстраційний номер обтяження 8575946, зареєстрованого 25  березня 2009 року 09:40:38 за № 8575946 реєстратор: Харківська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України.
4.            Визнати неправомірною бездіяльність Салтівського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції, яка полягає у не знятті арешту з майна, зареєстрованого 25 листопада 2004 року Першою Харківською міською державною нотаріальною конторою на підставі повідомлення 24181, 24 листопада 2004 року, ВДВС Московського району м. Харкова, державний виконавець Іванов Л. В., реєстраційний номер обтяження 1497804.
5.            Визнати неправомірною бездіяльність Салтівського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції, яка полягає у не знятті арешту з майна та оголошення заборони на його відчуження, накладеного постановою ВДВС РУЮ від 24 листопада 2004 року, серія АА №128814, згідно якої накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності, який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 .
6.            Зобов`язати Салтівський відділ державної виконавчої служби у м. Харкові Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти арешт з всього майна ОСОБА_1 , що накладений на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження від 20 березня 2007 року, ДВС у Московському районі м. Харкова, р/н обтяження 8575946, зареєстрованого 25 березня 2009 року 09:40:38 за № 8575946 реєстратором: Харківська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України».
7.            Зобов`язати Салтівський відділ державної виконавчої служби у м. Харкові Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти арешт з майна ОСОБА_1 , зареєстрованого 25 листопада 2004 року Першою Харківською міською державною нотаріальною конторою на підставі повідомлення 24181, 24 листопада 2004 року, ВДВС Московського району м. Харкова, державний виконавець Іванов Л. В., реєстраційний номер обтяження 1497804.
8.            Зобов`язати Салтівський відділ державної виконавчої служби у м. Харкові Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти арешт з майна ОСОБА_1 , що накладений постановою ВДВС РУЮ від 24 листопада 2004 року, серія АА № 128814, згідно якої накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1 , на праві спільної сумісної власності, який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 .
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                  Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                             О. В. Білоконь
 
                                                                                                        О. М. Осіян
 
                                                                                                        Н. Ю. Сакара
                                                                                                       
                                                                                                        В. В. Шипович