ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/934/24	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №691/517/23 Категорія: 331090000 	Черненко В.О. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Фетісова Т. Л. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       28 травня 2024 року                                                                                                  м. Черкаси   

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідач	Фетісова Т.Л. 	
судді	Сіренко Ю.В., Новіков О.М.	
секретар 	Новицькам Н.О.	

       розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Мліївської сільської ради на рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 21.03.2024 (повний текст складено 29.03.2024, суддя в суді першої інстанції Черненко В.О.) у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Мліївської сільської ради про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем та за зустрічною позовною заявою Мліївської сільської ради до  ОСОБА_1 , ОСОБА_2  про визнання спадщини відумерлою,

в с т а н о в и в :

у квітні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, яким просила  встановити факт її постійного проживання разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини за адресою АДРЕСА_1 , що необхідно їй для оформлення спадкових прав.
Указує, що спадкодавець ОСОБА_3 є матір`ю позивача та відповідача ОСОБА_2 . Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок в АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,95 га на території Старосільської територіальної громади, що належали спадкодавцеві.
Позивач до смерті матері проживала разом з нею та доглядала її, витрати, пов`язані з похованням, взяла на себе та вважала себе такою, що прийняла спадщину. Щоб оформити право власності на спадкове майно, 05.03.2021 позивач звернулась до нотаріуса, однак у оформленні спадкових прав їй було відмовлено з підстав того, що її місце проживання зареєстроване за іншою адресою, а із заявою про прийняття спадщини в установлені 6 місяців вона не зверталась так як не знала про таку необхідність.
Протягом часу спільного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_3 вони вели з нею спільне господарство, були поєднані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, використовували спільні кошти для проживання, харчування, оплати комунальних платежів, лікування та вирішення інших побутових питань. Після смерті матері вона вступила у фактичне управління спадщиною. Нею були проведені ремонтні роботи в будинку, проведено до будинку водопостачання та водовідведення, замінені двері, проведено заміну паркану.
Відтак позивач стверджує про фактичне прийняття нею спадкового майна для чого потребує встановити відповідний юридичний факт.
У свою чергу 24.05.2023 від Мліївської сільської ради надійшов зустрічний позов з вимогами про визнання відумерлою спадщини, яка відкрилася після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 на земельну ділянку, загальною площею 0.95 га, кадастровий № 7120387000:02:001:1099, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в межах с. Старосілля Черкаського району, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю II - ЧР № 020949 від 15.07.2003 та на домоволодіння по АДРЕСА_1 та передати у власність територіальної громади Мліївської сільської ради Черкаського вказані земельну ділянку та домоволодіння.
В обґрунтування вказано на те, що ОСОБА_1 не довела належними та допустимими доказами факту прийняття нею спадщини та постійного проживання зі спадкодавцем на час її відкриття.
Так позивач ОСОБА_1 та її чоловік ОСОБА_4 зареєстровані та проживають по АДРЕСА_2 . Її чоловік отримує пільги на комунальні послуги за вказаною адресою, які розповсюджуються і на позивача. Із поданих письмових доказів не вбачається, що стосунки позивача та спадкодавця ОСОБА_3 на момент відкриття спадщини носили характер спільного проживання.
Зокрема, акт депутата Мліївської сільської ради ОСОБА_5 не відповідає чинному законодавству, оскільки його складено не уповноваженою особою, за неналежною формою та він містить недостовірну інформацію.
Свідки зазначені обставини підтверджувати не можуть.
У березні 2021 року ОСОБА_1 зверталася до посадових осіб виконавчого комітету за довідковою інформацією щодо останнього місця проживання її померлої матері ОСОБА_3 та їй була надана відповідна інформація, що до дня смерті ОСОБА_3 проживала у АДРЕСА_1 . Спадкоємців, малолітніх та неповнолітніх дітей зареєстрованих та разом проживаючих з померлою ОСОБА_3 на момент її смерті в господарстві не було. Таку довідкову інформацію ОСОБА_6 пред`явила в нотаріальну контору для відкриття спадкової справи після померлої ОСОБА_3 . Як вбачається із постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 05.03.2021 підставою відмови вчинення нотаріальної дії нотаріусом є пропущення заявником встановленого шестимісячного строку для прийняття спадщини.
ОСОБА_1 , отримавши таку відмову нотаріуса, зверталася із заявою до Городищенського районного суду про встановлення факту її постійного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_3 на час смерті останньої, однак постановою Черкаського апеляційного суду від 02.02.2022 у справі № 691/716/21 таку заяву залишено без розгляду.
Спадкодавець ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . З моменту відкриття спадщини пройшло 23 роки. Потенційні спадкоємці не реалізували свого права у визначений законом строк, позову до суду про визначення додаткового строку на прийняття спадщини не подавали. 
29.06.2022 заступник керівника Смілянської окружної прокуратури в інтересах виконавчого комітету Мліївської сільської ради Черкаського району звернувся в суд із заявою в порядку окремого провадження про визнання спадщини відумерлою, проте постановою Черкаського апеляційного суду від 12.04.2023 заяву відхилено, оскільки до заяви включено лише частину спадкового майна та не залучено до участі у справі потенційних спадкоємців.
Рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 21.03.2024 первісні позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, а зустрічні позовні вимоги Мліївської сільської ради – відхилено. 
Суд вказав, що ОСОБА_1 довела факт спільного проживання зі спадкодавцем на день смерті останньої та, як наслідок, прийняття спадщини. Після цього ОСОБА_1 добросовісно користувалася та утримувала спадкове майно.
Задоволення первісних позовних вимог унеможливлює визнання спадщини відумерлою. Мліївська сільська рада, звертаючись до суду із зустрічною позовною заявою про визнання спадщини відумерлою, не обґрунтувала причини тривалого зволікання з подачею такої заяви до суду.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, Мліївська сільська рада подала 22.04.2024 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, новим судовим рішенням відхилити первісні зустрічні вимоги та задовольнити зустрічні вимоги сільської ради. 
В обґрунтування вказано на те, що за даними погосподарської книги Старосільської сільської ради за 2006 – 2010 роки спадкодавець ОСОБА_3 до дня смерті проживала у домоволодінні по АДРЕСА_3  (так зазначено номер апелянтом), с. Старосілля Черкаської області одиноко. Натомість ОСОБА_1 разом з чоловіком, дочкою та онуками на момент смерті ОСОБА_3 проживали по АДРЕСА_2 . 
У 2009 році син позивача за первісним позовом ОСОБА_7 вибув проживати у домоволодіння своєї покійної баби ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 , де і проживає по даний час. 
Необхідною умовою для встановлення факту постійного проживання позивача разом зі спадкодавцем є доведеність факту їхнього спільного проживання, як осіб, які складали сім`ю, що передбачає їх пов`язаність спільним побутом, веденням спільного господарства, наявністю між ними взаємних прав і обов`язків, чого позивач не довела.
Суд надав невірну оцінку книгам по господарського обліку мешканців села, адже не врахував, що внаслідок реформи органів місцевого самоврядування змінювалися сільські ради, які здійснювали облік мешканців с. Старосілля. 
Суд не об`єктивно оцінив показання свідка ОСОБА_8 щодо проведення ним обходу села на предмет заповнення даних по господарської книги. Також суд надав перевагу показанням свідків позивача, а не даним погосподарської книги. Суд не врахував, що на чоловіка позивача та на неї за іншою адресою нараховувалися пільги. 
Посилання суду на те, що за заявою ОСОБА_1 в 2021 році земельній ділянці, яка входить у спадщину, присвоєно кадастровий номер 7120387000:02:001:1099, є хибним, адже вказана земельна ділянка була сформована в окремий об`єкт ще за життя ОСОБА_3 . 
Навіть якщо ОСОБА_1 після смерті її матері ОСОБА_3 вступила у фактичне управління спадщиною у виді земельної ділянки кадастровий номер 7120387000:02:001:1099 та домоволодінням по АДРЕСА_1 , то це не свідчить про факт прийняття спадщини, так як спадкоємець на час відкриття спадщини зі спадкодавцем постійно не проживала.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просила суд апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції – залишити без змін, оскільки вважає його законним та належним чином обґрунтованим.
У відповіді на вказаний відзив апелянт наполягає на задоволенні вимог своєї скарги.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
При розгляді справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Старосілля Городищенського (Черкаського) району померла мати позивача ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого виконавчим комітетом Старосільської сільської ради Городищенського району Черкаської області 07.08.2006, копією свідоцтва про народження ОСОБА_6 серії НОМЕР_2 , виданого Старосільською сільською радою Городищенського району Черкаської області 30.06.1968, копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 , виданого Старосільською сільською радою Городищенського району Черкаської області 16.05.1987.
Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на житловий будинок по АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,95 га на території Старосільської територіальної громади.
Право власності спадкодавця на житловий будинок підтверджується копією свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок, виданого 25.08.1988 виконавчим комітетом ради народних депутатів Городищенського райвиконкому на підставі рішення виконкому № 204 від 29.07.1988.
Право власності на земельну ділянку підтверджується копією державного акту на право приватної власності на землю серії II-ЧР №020949 від 15.07.2003, виданого Старосільською сільською радою на підставі рішення 5 сесії 24 скликання ради від 23.04.2003 № 5-10.
За життя ОСОБА_3 заповіту не складала, а після її смерті свідоцтва про право на спадщину не видавались, що підтверджується відповідними інформаційними довідками зі Спадкового реєстру, долученими до справи.
За доводами позивача за первісним позовом до дня смерті її матері ОСОБА_3 позивач та її сім`я проживали разом з померлою, вели спільне господарство, обробляли земельну ділянку, мали відповідні права та обов`язки як члени сім`ї, а коли мати захворіла то позивач здійснювала догляд за нею та понесла витрати, пов`язані з похованням.
Позивач за первісним позовом зазначає, що після відкриття спадщини вона продовжила проживати у будинку матері по АДРЕСА_1 та обробляти земельну ділянку, що належала її матері. Паралельно з цим, вони з чоловіком, з 1993 року вели будівництво власного будинку по АДРЕСА_2 де і було зареєстроване їх місце проживання.
З цих підстав позивач за первісним позовом вважає, що вона прийняла спадщину, однак не змогла оформити свої спадкові права у нотаріальному порядку, оскільки її місце проживання зареєстроване за іншою адресою, а із заявою про прийняття спадщини в установлені 6 місяців вона не зверталась.
Одночасно у зустрічній позовній заяві Мліївська сільська рада стверджує про те, що відповідна спадщина є відумерлою, так як жоден зі спадкоємців її не прийняв, отже спадкове майно має бути передано у комунальну власність.
Правовідносини, наявні між сторонами справи на підставі викладених вище фактичних обставин, мають таке правове регулювання.
Відповідно до положень ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); ст. 1217 ЦК України - спадкування здійснюється за заповітом або за законом; ст. 1218 ЦК України - до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті; ч.1 ст.1220 ЦК України - спадщина відкривається внаслідок смерті особи; ст.1261 ЦК України - у першу чергу право на спадкування за законом мають, зокрема, діти спадкодавця; ч. 5 ст. 1268 ЦК України - незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Крім того, як зазначено в п.23 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Відповідно до приписів ч.ч.1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України (в редакції станом на день відкриття спадщини) спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Із матеріалів справи вбачається, що позивач за первісним позовом на час відкриття спадщини фактично проживала зі спадкодавцем, що підтвердили, зокрема, допитані судом свідки, та з цих підстав прийняла спірну спадщину. 
У аспекті викладеного вище посилання скаржника у справі на те, що за даними погосподарської книги Старосільської сільської ради за 2006 – 2010 роки спадкодавець ОСОБА_3 проживала одиноко слід відхилити, адже записи у вказаній книзі зроблені, в тому числі, з урахуванням того, що позивач має зареєстроване місце проживання за іншою адресою, про що також зазначає і сільська рада у поданій апеляційній скарзі.
Крім того за змістом правових висновків ВС у постанові  від 05.02.2020 у справі №712/7830/16-ц реєстрація місця проживання особи сама по собі не є визначальною для встановлення факту спільного проживання осіб за іншою адресою. 
Апеляційний суд вважає зазначений висновок ВС релевантним і до правовідносин сторін у цій справі, адже у вказаній постанові надано правову оцінку розбіжності між зареєстрованим місцем проживання особи та її фактичним місцем проживання, що стосується і правової кваліфікації фактичних обставин, які суд з`ясовує при апеляційному перегляді даної справи.
Апеляційний суд відхиляє посилання скаржника на те, що необхідною умовою для встановлення факту постійного проживання позивача разом зі спадкодавцем є доведеність факту їхнього спільного проживання, як осіб, які складали сім`ю, що передбачає їх пов`язаність спільним побутом, веденням спільного господарства, наявністю між ними взаємних прав і обов`язків, адже за приписами ч.3 ст.1268 ЦК України (в редакції станом на день відкриття спадщини) факт прийняття спадщини підтверджується саме обставинами щодо постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини зі спадкодавцем, а не проживання вказаних осіб однією сім`єю з притаманними таким відносинам правам та обов`язкам.
В цілому доводи скаржника в даній справі у заперечення позовних вимог первісного позову зводяться до того, що при визначення фактичного місця проживання позивача ОСОБА_1 на час відкриття спадщини 06.08.2006 має надаватися беззаперечна перевага її зареєстрованому місцю проживання за адресою, відмінною від адреси спадкодавця, що підтверджується даними погосподарської книги.
Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір  місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.
Так дійсно у цивільному законодавстві при визначення місця проживання особи діє презумпція реєстраційного підтвердження таких відомостей. Тобто по замовчуванню завжди вважається, що особа проживає за адресою, вказаною в якості її зареєстрованого місця проживання у відповідних документах, зокрема, даних Державного демографічного реєстру, записів у паспорті чи, як у даному випадку, - погосподарської книги.
Проте така презумпція є спростовною, так як особа може надати уповноваженому органу докази у підтвердження того, що місцем її постійного проживання була адреса інша ніж та, що вказана в якості зареєстрованого місця проживання, оскільки за чинним законодавством особа може мати і декілька місць проживання. 
Саме такий випадок наявний у даній справі.
Зокрема, неспівпадіння фактичного місця проживання позивача ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) із зареєстрованим ( АДРЕСА_2 ) підтверджується як показаннями свідків так і тією обставиною, що на час відкриття спадщини у серпні 2006 року домоволодіння по АДРЕСА_2 було недобудоване та не мало ні електро ні газопостачання, що підтверджується не тільки поясненнями сторони первісного позивача, відповідача ОСОБА_2 та свідків, а й письмовими доказами, наданими представником сільської ради, зокрема, довідкою Управління соціального захисту населення Черкаської районної державної адміністрації Черкаської області від 08.10.2023 №49/04-01/135, згідно якої чоловік первісного позивача ОСОБА_4 перебував на обліку за адресою АДРЕСА_2 з 02.07.2004 як отримувач пільг на житлово-комунальні послуги за соціальним статусом «Учасник бойових дій», а в подальшому за соціальним статусом як «особа з інвалідністю внаслідок війни 3 групи» та при цьому, пільгою на газопостачання на плиту, газопостачання на опалення та електропостачання став користуватися лише 3 01.01.2010. 
Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про те, що позивач ОСОБА_1 , маючи двох неповнолітніх дітей, обрала для проживання домоволодіння матері, а не власне. Суд також вірно звернув увагу на те, що за поясненнями сторін обидва вказані домоволодіння знаходяться на досить невеликій відстані одне від одного.
Аргументи скаржника про те, що на чоловіка позивача та на неї за іншою адресою нараховувалися пільги не може спростовувати висновки суду у цій справі, адже ця обставина сама по собі не визначає фактичне місце проживання особи. При цьому сукупність доказів у справі дає суду можливість достовірно визначити вказану обставину, як елемент предмету доказування у справі про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.
Суд звертає свою увагу на те, що особа яка є розпорядником такої інформації щодо місця проживання позивача і надання з цього приводу їй відповідних довідок, повідомлень тощо, в даному випадку сільська рада, є прямо зацікавлена в результаті розгляду даної справи, оскільки є позивачем за зустрічним позовом, отже позивач вправі спростовувати вказану інформацію будь-якими іншими законними та доступними для неї способами, зокрема, і показами свідків, тому довідки сільської ради не мають переважного значення. над іншими доказами у справі.
Інші доводи скаржника стосуються з`ясування обставин, вже встановлених судом першої інстанції, та переоцінки вже оцінених ним доказів у справі, тому не можуть бути враховані судом апеляційної інстанції.     
Відповідно до ч.1, 2, 3, 5 ст.1277 ЦК України,  у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцезнаходженням нерухомого майна, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходженням основної частини рухомого майна зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.  Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини.  Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцезнаходженням нерухомого майна, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходженням основної частини рухомого майна.  Спадщина, не прийнята спадкоємцями, охороняється до визнання її відумерлою відповідно до ст. 1283 цього Кодексу.
Встановивши у даній справі факт прийняття спадщини, про відумерлість якої стверджує сільська рада, та те, що на даний час у спадковому домоволодіння проживає онук спадкодавця, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив про те, що відсутні підстави для висновків про відсутність спадкоємців у майна, про права на які заявляє відповідач у своєму зустрічному позові.
Згідно ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 21.03.2024 у даній справі слід залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача за первісним позовом – без задоволення.
На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід залишити за скаржником.
Керуючись ст. ст.141, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, 

п о с т а н о в и в  :

апеляційну скаргу – відхилити.
Рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 21.03.2024 у даній цивільній справі – залишити без змін.
Судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді залишити за скаржником.
Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.         
Повну постанову складено 29.05.2024.

Суддя-доповідач

Судді