ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
29 травня 2024 року
м. Київ
 
справа № 757/15838/19-ц
провадження № 61-2549св24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ситнік О. М. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Петрова Є. В., 
розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 січня 2023 року в складі судді Григоренко І. В. та постанову Київського апеляційного суду від 16 січня 2024 року в складі колегії суддів Болотова Є. В., Кулікової С. В., Музичко С. Г.  
в справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Національного банку України про відшкодування майнової, моральної шкоди та
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У березні 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом, у якому, збільшивши позовні вимоги, просили: зобов`язати Національний банк України (далі - НБУ) здійснити відшкодування в повному обсязі заподіяної кожному з позивачів майнової шкоди; стягнути з НБУ на користь ОСОБА_1 на відшкодування майнової шкоди 14 426,57 дол. США, а також моральної шкоди - 60 000 00 грн; стягнути з НБУ на користь ОСОБА_2 на відшкодування майнової шкоди 4 275,87 дол. США, а також моральної                    шкоди - 60 000,00 грн; стягнути з НБУ на користь ОСОБА_3 на відшкодування майнової шкоди 25 248,43 дол. США, а також моральної шкоди - 60 000,00 грн; вирішити питання про розподіл судових витрат.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Хрещатик» (далі - ПАТ «КБ «Хрещатик») укладені договори банківського вкладу «Осінній оксамит» в доларах США із щомісячним приєднанням та договір «Живи сонячно» в доларах США із щомісячною сплатою процентів; між ОСОБА_2 та ПАТ «КБ «Хрещатик» укладений договір банківського вкладу «Живи сонячно» в доларах США із щомісячною сплатою процентів; між ОСОБА_3 та ПАТ «КБ «Хрещатик» укладений договір банківського вкладу «Осінній оксамит» в доларах США із щомісячним приєднанням.
04 травня 2016 року прийнято рішення № 463 про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Хрещатик». 03 червня 2016 року прийнято рішення                 № 913 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Хрещатик» та делегування повноважень ліквідатора банку». 18 травня 2016 року та 09 червня 2016 року вони отримали гарантовану суму відшкодування в розмірі 200 000 грн 00 коп. кожен. 
Позивачі зазначали, що на день оголошення ліквідації банку та після виплати гарантованої суми, залишок коштів на рахунках ОСОБА_1 становить                         180 864 грн 96 коп., ОСОБА_2 - 61 610 грн 06 коп., ОСОБА_3 -                            328 086 грн 16 коп., вказані суми є збитками позивачів та підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача внаслідок факту грубого порушення відповідачем прав вкладників ПАТ «КБ «Хрещатик», встановленого рішеннями адміністративних судів, які набули законної сили.
Позивачі вказали, що 28 лютого 2017 року постановою Окружного адміністративного суду м. Києва в справі № 826/15685/16 задоволено вимоги вкладників ПАТ «КБ «Хрещатик» до НБУ, а саме визнано протиправною бездіяльність НБУ щодо невжиття належних заходів забезпечення захисту законних інтересів вкладників і кредиторів щодо безпеки збереження коштів на банківських рахунках ПАТ «КБ «Хрещатик», невжиття адекватних, негайних та рішучих дій, неприйняття своєчасного рішення про застосування адекватного заходу впливу до ПАТ «КБ «Хрещатик».
Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду
19 січня 2023 року рішенням Печерського районного суду м. Києва в задоволенні позову відмовлено.
16 січня 2024 року постановою Київського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 залишено без задоволення. Рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 січня 2023 року залишено без змін.
Судові рішення мотивовані тим, що необхідною підставою для притягнення НБУ до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Скасування постанови НБУ про відкликання банківської ліцензії та призначення ліквідатора не означає автоматичного поновлення банком стану, що існував до початку ініціювання процедури його ліквідації, відсутності обставин недоступності вкладів та, відповідно, незаконності одержання вкладниками гарантованих виплат від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) як підстави зменшення коштів Фонду. Позивачами ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що внаслідок дій (бездіяльності) НБУ порушено їх право на отримання коштів за договорами банківського вкладу.
Апеляційний суд відхилив доводи апеляційної скарги про обґрунтованість вимоги стягнення суми банківського вкладу з НБУ, зазначаючи, що відповідно до висновків Верховного Суду у постановах від 13 серпня 2021 року в справі                   № 757/4166/19, від 16 червня 2022 року в справі № 757/75447/17-ц, кошти, розміщені як банківські вклади, не є збитками у розумінні статті 22 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України, а тому відсутні підстави для стягнення зазначеної суми в порядку, встановленому статтею 1173 ЦК України, з відповідача. НБУ не є стороною в договірних відносинах, що виникли між позивачами та банком, тому в нього відсутні зобов`язання щодо виконання умов договорів, укладених між ними.
Також апеляційний суд зазначив, що посилання в апеляційній скарзі на рішення адміністративних судів у справах № 640/18835/19, № 826/15685/16,                                     № 826/3021/18 не є доказом того, що внаслідок дій чи бездіяльності НБУ порушено право безпосередньо позивачів чи інших кредиторів ПАТ «КБ «Хрещатик» на отримання коштів за договорами банківського вкладу (депозиту). Позивачі не брали участі в розгляді справи № 826/15685/16, посилання на неї є необґрунтованим.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
22 лютого 2024 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 подали до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Печерського районного суду
м. Києва від 19 січня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду
від 16 січня 2024 року, в якій просять оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що позовна заява та апеляційна скарга не розглянуті по суті заявлених вимог. Позивачі не мають вимог до ПАТ «КБ «Хрещатик» стосовно виконання договірних зобов`язань, предметом спору є відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої неправомірними діями та рішеннями НБУ, що в судовому порядку (справи № 640/18835/19,                                       № 826/3021/18) визнані протиправними і скасовані. Відповідач протиправно порушив процедуру виведення неплатоспроможного банку ПАТ «КБ «Хрещатик» з ринку, незаконно і безпідставно втрутився в діяльність банку, що мало наслідком ліквідацію банку та позбавило позивачів права на вклади й проценти за ними. 
 
Дії та рішення відповідача втратили закріплену статтею 204 ЦК України презумпцію правомірності. Суди попередніх інстанцій не врахували правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року в справі № 643/17966/14-ц (провадження № 14-203цс19), про те, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.
 
Суди не мотивували відмову в позові про відшкодування моральної шкоди. 
 
Позиція відповідача
У відзиві на касаційну скаргу НБУ зазначає, що необхідною підставою для притягнення його до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Скасування постанови НБУ про відкликання банківської ліцензії та призначення ліквідатора не означає автоматичного поновлення банком стану, що існував до початку ініціювання процедури його ліквідації, відсутності обставин недоступності вкладів та, відповідно, незаконності одержання вкладниками гарантованих виплат від Фонду як підстави зменшення коштів Фонду. Позивачу не довели, що внаслідок дій (бездіяльності) НБУ було порушено їх право на отримання коштів за договорами банківського вкладу. Відповідно до висновків Верховного Суду у постановах від 13 серпня 2021 року в справі № 757/4166/19, від 16 червня 2022 року в справі № 757/75447/17-ц, кошти, розміщені як банківські вклади, не є збитками у розумінні статті 22 ЦК України, а тому відсутні підстави для стягнення зазначеної суми в порядку, встановленому статтею 1173 ЦК України, з відповідача. 
Крім того, кошти, виручені в результаті ліквідації банку та продажу майна, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів у порядку черговості. Чинним законодавством не передбачено задоволення вимог кредиторів поза межами процедури  ліквідації банку. ПАТ «КБ «Хрещатик» ліквідовано. Вимоги до банку, незадоволені за недостатністю майна, вважаються погашеними. 
До функцій НБУ не належить вирішення спорів, що виникають у договірних відносинах між клієнтом і банком. НБУ не є стороною в договірних відносинах, що виникли між позивачами та банком, тому в нього відсутні зобов`язання щодо виконання умов договорів, укладених між ними.
Посилання на рішення адміністративних судів у справах № 640/18835/19,                         № 826/15685/16, № 826/3021/18 не є доказом того, що внаслідок дій чи бездіяльності НБУ порушено право безпосередньо позивачів чи інших кредиторів ПАТ «КБ «Хрещатик» на отримання коштів за договорами банківського вкладу (депозиту). Позивачі не брали участі в розгляді справи                      № 826/15685/16, посилання на неї є необґрунтованим.
Відсутність причинного зв`язку між діями НБУ та неможливістю вкладників повернути грошові кошти підтверджується численною і сталою судовою практикою в подібних правовідносинах. 
Фактичні обставини справи
03 листопада 2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ «КБ «Хрещатик» укладено договір № 60D-636121 банківського вкладу «Осінній оксамит» в доларах США із щомісячним приєднанням (капіталізацією) процентів до суми вкладу.
10 лютого 2016 року між ОСОБА_1 та ПАТ «КБ «Хрещатик» укладено додаткову угоду № 1 до договору банківського вкладу. Сторони погодили, що сума вкладу з 10 лютого 2016 року складає 7 500,00 доларів США та на цю суму нараховуються відсотки з розрахунку 11,5 % річних.
10 лютого 2016 року між ОСОБА_1 та ПАТ «КБ «Хрещатик» укладено договір № 60D-636121658498 банківського вкладу «Живи сонячно» в доларах США із щомісячною сплатою процентів.
10 лютого 2016 року між ОСОБА_2 та ПАТ «КБ «Хрещатик» укладено договір № 60D-658499 банківського вкладу «Живи сонячно» в доларах США із щомісячною сплатою процентів.
03 листопада 2015 року між ОСОБА_3 та ПАТ «КБ «Хрещатик» укладено договір № 60D-636117 банківського вкладу «Осінній оксамит» із щомісячною сплатою процентів.
04 квітня 2016 року постановою Правління НБУ  № 231/БТ ПАТ «КБ «Хрещатик» віднесено до категорії проблемних строком до 180 днів.
05 квітня 2016 року Правлінням НБУ прийнято постанову № 234 «Про віднесення ПАТ «КБ «Хрещатик»  до категорії неплатоспроможних», відповідно до якої виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 05 квітня 2016 року № 463 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Хрещатик» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».
04 травня 2016 року прийнято рішення № 463 про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Хрещатик».
03 червня 2016 року прийнято рішення № 913 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Хрещатик» та делегування повноважень ліквідатора банку».
Згідно із зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПАТ «КБ «Хрещатик» з 06 червня 2016 року до 05 червня 2018 року включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора                  ПАТ «КБ «Хрещатик» Костенку І. І.
18 травня 2016 року та 09 червня 2016 року позивачами отримано від Фонду гарантовану суму відшкодування в розмірі 200 000 грн 00 коп. кожному в порядку статті 26 Закону України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон № 4452-VI). 
Позиція Верховного Суду
Касаційне провадження в справі відкрито з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
Згідно з частинами першою, другою статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вивчив матеріали справи, перевірив доводи касаційної скарги, відзиву та виснував, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права 
Згідно із частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до пунктів 8, 9 частини другої статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Згідно із статтею 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Збитками, згідно з частини другої цієї статті є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Особливості відшкодування шкоди, завданої у результаті виведення неплатоспроможного банку з ринку/ліквідації банку на підставі протиправних (незаконних) індивідуальних актів НБУ, Фонду, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішень Кабінету Міністрів України особам, які на дату прийняття таких індивідуальних актів або рішень, відповідно, мали статус учасників такого банку, встановлюються Законом України від 07 грудня 2000 року № 2121-III «Про банки і банківську діяльність» (далі - Закон № 2121-III) та Законом № 4452-VI.
Законом України від 13 травня 2020 року № 590-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення механізмів регулювання банківської діяльності» змінено редакцію статті 79 Закону № 2121-III, доповнено вказаний закон статтею 79-1, внесено зміни до статті 54 Закону № 4452-VI. 
Згідно із статтею 79 Закону № 2121-IIIв оновленій редакції особливості оскарження рішень (індивідуальних актів) НБУ про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, про відкликання у банку банківської ліцензії та ліквідацію банку встановлюються Кодексом адміністративного судочинства України.
Визнання протиправним (незаконним) та скасування індивідуального акта Національного банку України, зазначеного в частині другій цієї статті, або окремих його положень: не відновлює того становища банку, яке існувало до прийняття такого акта/рішення, включаючи відновлення правового статусу цього банку, та не відновлює становища/прав осіб, які були учасниками банку на момент прийняття такого акта/рішення; не може бути підставою для визнання недійсними, нечинними, протиправними та скасування будь-яких рішень, правочинів або інших дій/визнання протиправною бездіяльності, прийнятих, вчинених або допущених у процедурі виведення неплатоспроможного банку з ринку/ліквідації банку; не породжує будь-яких прав у осіб, які були учасниками банку на момент прийняття такого індивідуального акта/рішення, крім права на відшкодування завданої шкоди. 
Застосування положень цієї статті та/або відшкодування шкоди, завданої учаснику (учасникам) банку внаслідок протиправного (незаконного) віднесення банку до категорії неплатоспроможних, відкликання у банку банківської ліцензії та ліквідації банку, відповідно до статті 79-1 цього Закону не звільняє такого учасника (учасників) від цивільної, адміністративної або кримінальної відповідальності за свої дії.
Відповідно до статті 79-1 Закону № 2121-IIIу разі визнання протиправним (незаконним) та скасування рішення (індивідуального акта) НБУ, зазначеного у частині другій статті 79 цього Закону, особа, яка була учасником банку на момент прийняття такого рішення (індивідуального акта), має право на відшкодування шкоди, заподіяної таким рішенням (індивідуальним актом), у порядку, встановленому законом, з урахуванням особливостей, встановлених цією статтею.
Обов`язок доказування завданої шкоди та її розміру покладається на учасника банку.
Відшкодування упущеної вигоди здійснюється у розмірі доходів, які учасник банку міг би реально одержати, але прийняте рішення (індивідуальний акт) НБУ стало єдиною і достатньою причиною, яка позбавила цього учасника можливості їх отримати. Упущена вигода відшкодовується лише у разі, якщо така вигода не була врахована під час оцінки реальних збитків (вартості акцій).
Реальні збитки визначаються у розмірі вартості акцій банку на день прийняття рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних/відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.
Згідно із статтею 54 Закону № 4452-VI рішення, що приймаються відповідно до цього Закону НБУ, Кабінетом Міністрів України, Міністерством фінансів України, Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку, Фондом, працівниками Фонду, що виконують функції, передбачені цим Законом, у тому числі у процесі здійснення тимчасової адміністрації, ліквідації банку, виконання плану врегулювання, можуть бути оскаржені до суду виключно з метою встановлення їх законності.
Особливості оскарження рішень (індивідуальних актів) Фонду про запровадження тимчасової адміністрації у банку, про початок процедури ліквідації банку, про затвердження плану врегулювання та будь-яких інших рішень (індивідуальних актів), прийнятих на його виконання, а також рішень (індивідуальних актів) щодо призначення уповноважених осіб Фонду, делегування їм повноважень, рішень (індивідуальних актів) НБУ про затвердження пропозиції НБУ про участь держави у виведенні неплатоспроможного банку з ринку, рішень Кабінету Міністрів України про участь держави у виведенні неплатоспроможного банку з ринку та рішень (індивідуальних актів) Міністерства фінансів України, прийнятих на виконання таких рішень Кабінету Міністрів України, а також рішень (індивідуальних актів) Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, прийнятих у процесі виведення неплатоспроможного банку з ринку, встановлюються Кодексом адміністративного судочинства України.
Розпочата процедура виведення неплатоспроможного банку з ринку не може бути зупинена/припинена, у тому числі у разі визнання протиправними (незаконними) та скасування індивідуальних актів НБУта/або Фонду, що були підставою для її початку.
Розпочата процедура ліквідації банку не може бути зупинена/припинена, у тому числі у разі визнання протиправними (незаконними) та скасування індивідуальних актів НБУта/або Фонду, що були підставою для її початку.
Визнання протиправними (незаконними) та скасування рішень (індивідуальних актів), визначених частиною третьою цієї статті, не відновлює того становища банку, яке існувало до прийняття такого акта/рішення, включаючи відновлення правового статусу цього банку та відновлення прав акціонерів на момент прийняття такого акта/рішення; не може бути підставою для визнання недійсними, нечинними, протиправними та скасування будь-яких рішень, правочинів або інших дій/визнання протиправною бездіяльності, прийнятих, вчинених або допущених у процедурі виведення банку з ринку та ліквідації; не породжує будь-яких прав у осіб, які були учасниками банку на момент прийняття такого індивідуального акта/рішення, крім права на відшкодування завданої шкоди.
У разі визнання протиправним (незаконним) та скасування рішення (індивідуального акта), зазначеного у частині третій цієї статті, особа має право вимагати відшкодування шкоди, завданої таким рішенням (індивідуальним актом), у порядку, передбаченому законом. У разі прийняття НБУ рішення (індивідуального акта) про віднесення банку до категорії неплатоспроможних / відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку або Фондом - рішення, що розпочинає процедуру виведення банку з ринку або ліквідацію банку, а також індивідуальних актів Кабінету Міністрів України, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку щодо виконання заходів плану врегулювання, що припинили право власності на акції, право учасників банку або осіб, які були учасниками банку на дату прийняття такого рішення (індивідуального акта) на відшкодування шкоди, завданої таким рішенням (індивідуальним актом), повинно застосовуватися з урахуванням особливостей, встановлених статтею 79-1 Закону № 2121-III. 
Згідно із статтею 2 Закону № 2121-III учасниками банку є засновники банку, акціонери банку і пайовики кооперативного банку.
Отже, в порядку статей 79, 79-1 Закону № 2121-III, статті 54 Закону № 4452-VI відшкодування шкоди, завданої внаслідок протиправного (незаконного) віднесення банку до категорії неплатоспроможних, відкликання в банку банківської ліцензії та ліквідації банку,  здійснюється на користь учасників банку (засновників, акціонерів, пайовиків), до яких вкладники за депозитами не входять. 
Однак вклданики не позбавлені можливості заявляти про відшкодування шкоди, завданої державним органом, на загальних підставах. 
Статтею 1173 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 лютого 2022 року в справі                   № 910/6175/19 (провадження № 12-53гс20) зазначено, що за статтею 99 Конституції України забезпечення стабільності грошової одиниці є основною функцією центрального банку держави - НБУ; за змістом пункту 3.1 Рішення Конституційного Суду України № 6-рп/2009 від 26 лютого 2009 року, Конституція України визначила правовий статус НБУ як центрального банку держави, основною функцією якого є забезпечення стабільності грошової одиниці України (стаття 99 Конституція України).
Відповідно до частини першої статті 2 Закону України від 20 травня 1999 року                     № 679-XIV «Про Національний банк України» (далі - Закон № 679-XIV) НБУ є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України, цим Законом та іншими законами України.
Згідно зі статтею 4 Закону № 679-XIV НБУ є економічно самостійним органом і не відповідає за зобов`язаннями органів державної влади, а органи державної влади не відповідають за зобов`язаннями НБУ.
У спірних відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов`язкова умова, але й міра відповідальності, оскільки за загальним правилом зазначеної статті завдана шкода відшкодовується в повному обсязі (йдеться про реальну шкоду).
Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода, що спричинила порушення цивільного права, стала об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.
Таким чином, необхідною підставою для притягнення НБУ до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.
Враховуючи вимоги позову у цій справі та покладені в їх обґрунтування підстави для стягнення з НБУ шкоди, позивачі мали довести наявність вказаних елементів складу цивільного правопорушення. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
Позивачі пов`язують настання шкоди у вигляді позбавлення права на суму неповернутих вкладів із постановами Правління НБУ про віднесення ПАТ «КБ «Хрещатик» до категорії неплатоспроможних, відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Хрещатик», тому наявність/відсутність причинно-наслідкового зв`язку у спірних правовідносинах слід встановлювати виходячи із того, чи призвело прийняття саме відповідачем постанов до позбавлення позивачів прав на грошові кошти. 
Верховний Суд зауважує, що причинний зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою полягає в тому, що протиправна поведінка завжди передує в часі шкідливому результату, що настав; шкідливий результат є наслідком саме цієї протиправної поведінки.
Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювана шкоди та шкодою, заподіяною потерпілому, є обов`язковою умовою настання відповідальності. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння.
Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку заподіяну шкоду, а тільки за ту шкоду, яка заподіяна його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювана, а викликана якимись іншими обставинами.
Судами встановлено, що позивачі не довели прямого причинно-наслідкового зв`язку між постановами Правління НБУ про віднесення ПАТ «КБ «Хрещатик» до категорії неплатоспроможних, відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Хрещатик» та шкодою, якої, як зазначають позивачі, вони зазнали у зв`язку з позбавленням прав на вклади. 
Позивачі не підтвердили належними та допустимими доказами, що є їх процесуальним обов`язком, протиправної поведінки з боку НБУ, не довели, що саме внаслідок дій чи бездіяльності НБУ вони позбавлені можливості повернути кошти з депозитних вкладів у повному обсязі, що завдало їм шкоди.
Верховний Суд  зауважує, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 373/2054/16).
З огляду на встановлені судами в справі обставини, Верховний Суд погоджується з висновками попередніх судів про відсутність усіх елементів складу правопорушення НБУ для застосування такої міри деліктної відповідальності, як відшкодування шкоди (майнової та моральної). 
Наведене узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 07 червня 2022 року в справі № 757/65202/17-ц (провадження                              № 61-8027св20), від 05 листопада 2021 року в справі № 757/32858/18 (провадження № 61-2772св21), від 21 липня 2022 року в справі  № 757/39848/18 (провадження № 61-9791св21), від 16 червня 2022 рокув справі                                           № 757/75447/17-ц (провадження № 61-18785св21), від 01 лютого 2023 року в справі № 757/27406/19-ц (провадження № 61-15869св21),  від 31 травня                         2023 року в справі № 757/13800/21-ц (провадження № 61-3793св23),                              від 22 листопада 2023 року в cправі № 910/8301/21, від 08 травня 2024 року в справі № 757/13236/21 (провадження № 61-16494св23). 
Відхилення від сталої судової практики порушує принцип уніфікованого застосування закону, нівелює забезпечення єдності та послідовності судочинства.
НБУ, приймаючи відповідні рішення щодо ПАТ «КБ «Хрещатик», виконував функції, покладені на нього чинним законодавством, а розміщені позивачами на рахунках у ПАТ «КБ «Хрещатик» як банківські вклади кошти (у загальному розмірі неповернутих вкладів) не є збитками у розумінні статті 22 ЦК України, а тому відсутні підстави для стягнення зазначеної суми у порядку, встановленому статтею 1173 ЦК України, із відповідача.
У частині першій статті 26 Закону № 4452-VI передбачено, що Фонд гарантує кожному вкладнику банкувідшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення НБУ про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень.
У частині четвертій статті 52 Закону № 4452-VI передбачено, що вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від реалізації майна банку після повного задоволення вимог попередньої черги.
Залишок невиплаченої суми підлягає поверненню в порядку черговості, встановленої статтею 52 Закону № 4452-VI. Зокрема вимоги вкладників-фізичних осіб у частині, що перевищує суму, визначену Фондом, погашаються 
в четверту чергу.
Отже, дотримання прав вкладників банків передусім проявляється в законодавчих гарантіях повернення всієї суми вкладу та процентів на неї або доходів у іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором банківського вкладу (частина перша статті 1058 ЦК України). У разі визнання банку неплатоспроможним гарантією забезпечення прав вкладників є поетапне відшкодування в порядку, передбаченому законом, суми за вкладом: Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведенняФондом банкуз ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку;у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, в порядку загальних правил відшкодування за процедурами ліквідації.
Позивачами не заперечувався факт отримання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами в розмірі 200 000 грн.
Ураховуючи, що між позивачами і ПАТ «КБ «Хрещатик» виникли договірні відносини й на момент їх звернення до суду з позовом в банку була розпочата процедура ліквідації, зазначене унеможливлює стягнення коштів понад гарантовану суму, виплачену Фондом, у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом № 4452-VI. 
Стосовно доводів касаційної скарги про доведеність позову преюдиційними судовими рішеннями, необхідно зазначити таке. 
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 грудня                           2018 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю                  (далі - ТОВ) «КФ «Укрфінком»№ 826/3021/18, залишеним без змін в цій частині постановами Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 березня                  2019 року та Верховного Суду від 30 листопада 2021 року, визнано протиправним та скасовано рішення виконавчої дирекції Фонду від 05 квітня 2016 року № 463 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Хрещатик» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку»; визнано протиправним та скасовано рішення виконавчої дирекції Фонду                        від 21 квітня 2016 року № 560 «Про продовження строків тимчасової адміністрації в ПАТ «КБ «Хрещатик»; визнано протиправним та скасовано рішення Правління НБУ від 02 червня 2016 року № 46-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Хрещатик»; визнано протиправним та скасовано рішення виконавчої дирекції Фонду від 03 червня 2016 року № 913 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Хрещатик» та делегування повноважень ліквідатора банку»; визнано протиправним та скасовано рішення виконавчої дирекції Фонду від 11 січня 2018 року № 71. 
Шостий апеляційний адміністративний суд в справі № 640/18835/19 за позовом ТОВ «КФ «Укрфінком» постановою від 13 жовтня 2020 року, яку Верховний Суд залишив без змін постановою від 16 травня 2023 року, визнав протиправною та скасував постанову Правління НБУ від 05 квітня 2016 року № 234 «Про віднесення ПАТ «КБ «Хрещатик»до категорії неплатоспроможних»; визнав протиправним та скасував рішення Виконавчої дирекції Фонду від 13 червня 2019 року № 1503 «Про продовження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Хрещатик»та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку»; визнав протиправними дії Виконавчої дирекції Фонду, які полягають у зверненні з пропозицією до НБУ про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Хрещатик», яка викладена в листі від 14 червня 2019 року № 40-10286/19; визнав протиправним та скасував рішення Правління НБУ від 18 червня                       2019 року № 415-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Хрещатик»; визнав протиправним та скасував рішення Виконавчої дирекції Фонду від 19 червня 2019 року № 1548 «Про здійснення процедури ліквідації                ПАТ «КБ «Хрещатик» та делегування повноважень ліквідатора банку».
Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина четверта статті 82 ЦПК України). 
У наведених вище рішеннях судів не міститься жодного висновку про те, що внаслідок дій НБУ було завдано шкоди вкладникам, у томі числі   ОСОБА_4 ,  ОСОБА_5 ,  ОСОБА_6 . Тому відсутні підстави вважати, що судовими рішеннями в справах № 826/3021/18 та № 640/18835/19 встановлені обставини щодо наявності підстав для відшкодування НБУ шкоди позивачам, що не підлягають доказування під час розгляду цієї справи.   
Окружний адміністративний суд міста Києва в справі № 826/15685/16 постановою від 28 лютого 2017 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2017 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 07 грудня 2017 року, задовольнив позов ОСОБА_7 , ОСОБА_8 до НБУ про визнання протиправною бездіяльності. Визнав протиправною бездіяльність НБУ щодо невжиття належних заходів забезпечення захисту законних інтересів вкладників і кредиторів щодо безпеки збереження коштів на банківських рахунках ПАТ «КБ «Хрещатик», невжиття адекватних негайних та рішучих дій, неприйняття своєчасно рішення про застосування адекватного заходу впливу до ПАТ «КБ «Хрещатик».
На постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 лютого            2017 року в справі № 826/15685/16 позивачі посилалися в обґрунтування позову, однак встановлені в справі № 826/15685/16 обставини стосуються інших осіб (вкладників) та не є преюдиційними щодо  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про що правильно виснували суди попередніх інстанцій. 
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 листопада                  2021 року в справі № 757/32858/18 (провадження № 61-2772св21).
Безпідставними є також доводи касаційної скарги про те, що дії та рішення відповідача втратили закріплену статтею 204 ЦК України презумпцію правомірності; що суди попередніх інстанцій не врахували правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року в справі № 643/17966/14-ц (провадження № 14-203цс19), про застосування статті 204 ЦК України.
Для касаційного перегляду справи з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі недостатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є подібність правовідносин в справі, в якій Верховний Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами в справі, яка переглядається, а судом вона (норма права) застосована без урахування такого висновку.
З метою оцінювання правовідносин на предмет подібності суд, насамперед, має визначити, які правовідносини є спірними, після чого застосувати змістовий критерій порівняння, а за необхідності - також суб`єктний і об`єктний критерії.       З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків сторін спору) є основним, а два інші - додатковими. Суб`єктний і об`єктний критерії матимуть значення у випадках, якщо для застосування норми права, яка поширюється на спірні правовідносини, необхідним є специфічний суб`єктний склад цих правовідносин або їх специфічний об`єкт. Такий правовий висновок викладено в пунктах 96, 97 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 жовтня 2021 в справі № 233/2021/19.
Велика Палата Верховного Суду зазначила, що в кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід визначати з огляду на те, які правовідносини є спірними, порівнювати права та обов`язки сторін цих правовідносин відповідно до правового чи їх договірного регулювання (пункт 31) з урахуванням обставин кожної конкретної справи (пункт 32).
В справі № 643/17966/14-ц Верховний Суд розглянув позов банку про звернення стягнення на предмет іпотеки, що виключає подібність порівнюваної справи із справою, що переглядається, про відшкодування майнової, моральної шкоди. 
Не впливають на правильність висновків судів й доводи касаційної скарги про те, що суди не мотивували відмову в позові про відшкодування моральної шкоди, адже суди констатували відсутність складових деліктного зобов`язання як щодо майнової, так і моральної шкоди, та виснували про відсутність підстав для задоволення позову в цілому, а не лише стосовно відшкодування майнової шкоди. 
Інші доводи касаційної скарги на висновки суду не впливають. 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення - без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.  
 
Щодо судових витрат
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки у цій справі оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Керуючись статтями 141, 389, 400, 401, 402, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 січня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 січня 2024 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді: | О. М. Ситнік     В. М. Ігнатенко     Є. В. Петров