П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  560/19018/23 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Гнап Д.Д. 
Суддя-доповідач -  Шидловський В.Б.   
14 травня 2024 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Шидловського В.Б. 
суддів:  Боровицького О. А.  Курка О. П. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 23 січня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 06.07.2023, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління ДПС у Хмельницькій області, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 06 липня 2023 року № 0433920-2409-2209-UА68020130000052994.
В обґрунтування позову зазначив, що база оподаткування об`єкту житлової нерухомості повинна бути обчислена контролюючим органом виключно на підстав даних Державного реєстру речових прав. Натомість у Державному реєстрі відсутні відомості про об`єкт нерухомості, на який нараховано податок, що вказує на протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення. 
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 23 січня 2024 року позов задоволено. 
Визнано протиправним та скасувати   податкове повідомлення-рішення від 06 липня 2023 року № 0433920-2409-2209-UА68020130000052994.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 судові витрати за сплату судового збору в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн 60 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Хмельницькій області.  
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу, що в силу вимог ч.4 ст.304 КАС України не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з огляду на наступне.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, Головним управління ДПС у Хмельницькій області винесено податкове повідомлення-рішення від 06.07.2023 №0433920-2409-2209-UА68020130000052994, відповідно до якого позивачеві визначено податкове зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (садовий будинок, АДРЕСА_1 )   на суму 43108 грн.
Вважаючи зазначене рішення протиправним, позивач звернувся до суду.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості заявлених позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із підпунктом 266.1.1. пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Об`єктом оподаткування, згідно з положеннями підпункту 266.2.1. пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Відповідно до підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Тобто, законодавство встановлює сукупність ознак, які є підставою для обчислення податкових зобов`язань з податку на нерухомість, а саме: 1) платниками податку на нерухоме майно, є власники об`єктів нерухомості; 2) база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та/або підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Матеріалами справи підтверджується, що у Державному реєстрі речових прав відсутні відомості про об`єкт нерухомості - садовий будинок по АДРЕСА_2 . Оригінали відповідних документів платника податків, зокрема, документи на право власності, у податкового органу також були відсутні.
Колегія суддів приймає до уваги позицію апелянта про те, що позивач не спростовує наявність у нього права власності на об`єкт нерухомості, на який нараховано податок.
Разом з тим, як уже зазначалося вище, база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
В апеляційній скарзі відповідачем не спростовано висновку суду першої інстанції, що у нього були відсутні будь-які законодавчо визначені дані, які б стверджували про наявність у позивача права власності на об`єкти нерухомості, а тому відповідно були відсутні підстави для нарахування податку на нерухомість.
При цьому, лист сільської ради не є підставою для обчислення бази оподаткування податку на нерухомість. Відповідач жодним чином не перевірив та не встановив наявність законодавчо визначених підстав для оподаткування об`єктів нерухомості, які на його думку належать позивачу.
Слід врахувати, що якщо відповідач не виключає протиправність діяльності позивача, то є інші способи реагування на зазначену діяльність, а не безпідставне нарахування податкових зобов`язань.
За обставин даної справи, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції щодо наявності підстав для визнання протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 06 липня 2023 року № 0433920-2409-2209-UА68020130000052994, що не спростовано доводами апеляційної скарги. 
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного судового рішення вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване судове рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається.  
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 23 січня 2024 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 	 	Шидловський В.Б.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Боровицький О. А.    Курко О. П.