ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4241/24 Справа № 214/3756/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Сіденко С. І. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2024 року                                                 м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді                Агєєва О.В.,
суддів:        Бондар Я.М., Корчистої О.І.,
за участю секретаря судового засідання         Бортник В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 214/3756/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 січня 2024 року, ухвалене у складі судді Сіденко С. І.,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3  про виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що відповідно до договору дарування їй належить 3/10 частки нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 приміщ. 17. Ця частка приміщення складається з кімнат 1, 2, 3 загальною площею 29,3 кв.м. на першому поверсі чотириповерхового житлового будинку. ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 24.05.2019 належить 7/20 часток указаного приміщення, відповідачу ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 10.03.2020 належить 7/20 часток указаного приміщення. При цьому 7/20 часток нежитлового приміщення складають частку кожної з кімнат № НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 , 6, 7, 8, 9, 10 загальною площею 71,0 кв.м., розташованих у нежитловому приміщенні вбудованому в перший поверх чотириповерхового житлового будинку. Між нею та відповідачами виник спір щодо виділу частки спільного майна натурі, тому вона зверталась до них з пропозицією поділу належного їм приміщення в натурі та оформлення належних їм часток у самостійні об`єкти нерухомого майна, однак відповідачі безпідставно відмовляють їй. Просила суд, виділити в натурі в окремий об`єкт нерухомого майна 3/10 частки нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , приміщ. 17, належне сторонам по справі на праві спільної часткової власності.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 січня 2024 року позовні вимоги задоволено. Здійснено поділ нежитлового приміщення, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_3 , між ОСОБА_5 і ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , припинивши право спільної часткової власності ОСОБА_1 на указане приміщення.
Виділено ОСОБА_6 у власність в натурі частку у нежитловому приміщенні, відповідно до висновку експерта з питань будівельно-технічної експертизи №15-23, складений 30 березня 2023 року судовим експертом ОСОБА_7 , у складі таких приміщень та споруд:
- прим. 1 – тамбур – 2,0 кв.м.,
- прим. 2 – підсобка – 17,2 кв.м.,
- прим. 3 – коридор – 10,1 кв.м.,
Всього площа приміщень, що виділяються 29,3 кв.м.
Для відокремлення своєї частки приміщень відповідно до діючих будівельних норм, власнику ОСОБА_6 необхідно виконати наступні переобладнання:
- улаштувати приміщення санвузлу з тамбур-шлюзом;
- закласти дверний проріз між приміщеннями 4 та 3;
- улаштувати пандус для доступу маломобільних груп населення.
Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з кожного окремо в рівних частках, на користь ОСОБА_6 по 496,20 грн. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору та по 7000,00 грн. в рахунок відшкодування витрат на проведення будівельно-технічної експертизи.

Не погодившись з зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати ухваливши нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що виконання прийнятого рішення в частині втручання в несучі конструкції будинку співвласниками ОСОБА_2 та ОСОБА_3 шляхом посилення та вирізання несучих конструкцій стіни впливає на права співвласників багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1 . Крім цього експертом вирішено питання щодо можливості улаштування пандусу або підйомнику для маломобільних груп населення, при цьому ані згоди співвласників житлового будинку, ані інформації щодо можливості виділення частини земельної ділянки під влаштування такого входу та пандусу, матеріали справи не містять.
Крім того, процедура поділу (виділу) квартири у багатоквартирному будинку, у якому несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, допоміжні приміщення, комунікації є системно ув`язаними не може бути застосована, оскільки таке майно не може бути поділено між співвласниками або виділено із спільної власності відповідно до законодавства.
На дату ухвалення рішення по справі є діючим «Порядок проведення технічної інвентаризації», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2023 р. №488 відповідно до пункту 153 якого передбачено, що будівлі, споруди, нежитлові приміщення, групи нежитлових приміщень можуть бути поділені, якщо їх окремі частини, що утворяться в результаті поділу, будуть складатися з ізольованої сукупності нежитлових приміщень, які матимуть окремий вихід на сходову клітку, коридор або вулицю. Фактично нежитлове приміщення АДРЕСА_4 , яке перебуває у спільній частковій власності, не може бути поділене на самостійні об`єкти нерухомого майна, оскільки має лише один вхід, що суперечить нормам чинного законодавства. Порушення питань щодо поділу, або виділу частки з об`єкту нерухомого майна можливе лише після проведення реконструкції вищевказаного приміщення та здійснення необхідних будівельних робіт, котрі забезпечать утворення нових самостійних об`єктів нерухомого майна, як будуть відокремленими, матимуть окремий вихід на сходову клітку, коридор або вулицю.
Також скаржник зазначає, що жодних технічних висновків, які б включали погодження перепланування приміщення та втручання у несучі конструкції будинку та/або інженерні системи загального користування наданий експертом висновок не містить.
Суд першої інстанції, вирішуючи спір, не відреагував належним чином на висновок судового експерта, який «встановив факт» наявності самочинного будівництва у спірному нежитловому приміщенні. При цьому суд поклав в основу свого рішення висновок експертизи, якому не надав належної правової оцінки у розумінні норм процесуального закону щодо оцінки доказів окремо і в сукупності.
Крім того, судом першої інстанції фактично здійснено поділ нежитлового приміщення яке розташовано за адресою: АДРЕСА_3 , між ОСОБА_5 і ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , припинивши право спільної часткової власності ОСОБА_1 , але не зазначено підстави та правомірність майбутніх реєстраційних змін права власності для співвласників ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на приміщення, яке залишається у їх власності. Тобто, фактично, судовим рішенням позбавлено права співвласників користуватися, володіти та розпоряджатися своїм майном, як фактично (відсутній вхід до приміщення), так і юридично (відсутня ціла одиниця нерухомого майна, яка перебуває у власності відповідачів).

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначила, що враховуючи існування між сторонами тривалого спору щодо поділу належного їм на праві спільної часткової власності нерухомого майна, а звернення з позовом свідчить про його фактичний поділ, з урахуванням технічної можливості переобладнання приміщення зі створенням ізольованих кімнат, встановлених на підставі висновку судової будівельно-технічної № 15-23 від 30 березня 2023 року, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Просила в задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду залишити без змін.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційного суду підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.
Представник позивача заперечував проти доводів скарги, просив її відхилити, рішення суду залишити без змін.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку.
Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки, відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ОСОБА_2 , представника позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних обставин.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підстав повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 на підставі договору дарування 3/10 частки нежитлового приміщення, укладеного 06 грудня 2018 року, належить 3/10 частки нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.17-19 – копії договору, витягу).
Відповідачу ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 10.03.2020 належить 7/20 часток нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , а відповідачу ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 24.05.2019 належить 7/20 часток указаного нежитлового приміщення (а.с.20-21 – копія витягу).
Відповідно до висновку експерта з питань будівельно-технічної експертизи ОСОБА_7 складеного 30 березня 2023 року № 15-23, експертом запропоновано єдиний варіант виділу частки (3/10) із об`єкту нерухомого майна нежитлового приміщення АДРЕСА_4 , враховуючи мінімально необхідні обладнання, без втручання у несучі конструкції будинку, поставлене на вирішення будівельно-технічної експертизи питання та нормативно-правових актів у галузі будівництва. Власнику ОСОБА_6 (3/10 часток) пропонуються до виділу наступні приміщення у нежитловому приміщенні АДРЕСА_4 : умовно № 1 (номерний знак приміщень експертом надається умовно, для зручного опису виділу, при реєстрації приміщень, він може відрізнятись): прим. 1 – тамбур – 2,0 кв.м., прим. 2 – підсобка – 17,2 кв.м., прим. 3 – коридор – 10,1 кв.м. Всього площа приміщень, що виділяються 29,3 кв.м. Для відокремлення своєї частки приміщень відповідно до діючих будівельних норм, власнику ОСОБА_1 необхідно виконати наступні переобладнання: улаштувати приміщення санвузлу з тамбур-шлюзом; закласти дверний проріз між приміщеннями 4 та 3; улаштувати пандус для доступу маломобільних груп населення (а.с. 117-146).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами існував тривалий спір щодо поділу належного їм на праві спільної часткової власності нерухомого майна, а позивач, пред`являючи вимоги про виділ належної їй частки у праві власності на спірне нежитлове приміщення, що з урахуванням кількості власників приміщення свідчить про його фактичний поділ, з урахуванням технічної можливості переобладнання приміщення зі створенням ізольованих кімнат, встановленої на підставі висновку судової будівельно-технічної експертизи № 15-23 від 30 березня 2023 року.

Апеляційний суд погоджується з даним висновком та зазначає наступне.
Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
Згідно із частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.
Частинами першою-третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Згідно з частиною першою статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.
Відповідно до статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.
За змістом наведених норм виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частці в праві спільної власності та припинення права спільної часткової власності на відповідне майно. Шляхом виділу частки у майні припиняється спільна часткова власність, і особа стає власником відокремленого майна.
Юридичне значення виділу частки полягає у тому, що учасник отримує в натурі майно, яке відповідає його частці, як самостійний об`єкт. Отже, виділ частки передбачає виокремлення частини об`єкта у самостійний об`єкт.
Частка, яка виділяється, повинна бути саме окремим об`єктом нерухомого майна, як і частка, яка залишається в іншого власника (власників), у розумінні статті 181 ЦК України. Внаслідок виділу частки з нерухомого майна, утворюється два самостійних об`єкта майна.

У постанові Верховного Суду від 13 липня 2023 року у справі № 583/2924/20 зазначено, що у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено його відокремлену частину, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася.
У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1443цс16 сформульовано висновок про те, що визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно.
У постанові Верховного Суду України від 10 травня 2023 року у справі № 404/7307/14 зазначено, що учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно.

Згідно із усталеною судовою практикою при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку.

Відповідно до висновку експерта судового експерта ОСОБА_7 з питань будівельно-технічної експертизи № 15-23, складеного 30 березня 2023 року експертом запропоновано єдиний варіант виділу частки (3/10) із об`єкту нерухомого майна нежитлового приміщення АДРЕСА_4 , враховуючи мінімально необхідні обладнання, без втручання у несучі конструкції будинку, поставлене на вирішення будівельно-технічної експертизи питання та нормативно-правових актів у галузі будівництва. Власнику ОСОБА_1 (3/10 часток) пропонуються до виділу наступні приміщення у нежитловому приміщенні АДРЕСА_4 : умовно № 1 (номерний знак приміщень експертом надається умовно, для зручного опису виділу, при реєстрації приміщень, він може відрізнятись): прим. 1 тамбур 2,0 кв.м., прим. 2 підсобка 17,2 кв.м., прим. 3 коридор 10,1 кв.м. Всього площа приміщень, що виділяються 29,3 кв.м. Для відокремлення своєї частки приміщень відповідно до діючих будівельних норм, власнику ОСОБА_1 необхідно виконати наступні переобладнання: улаштувати приміщення санвузлу з тамбур-шлюзом; закласти дверний проріз між приміщеннями 4 та 3; улаштувати пандус для доступу маломобільних груп населення (а.с. 117-146).

Таким чином, суд першої інстанції з урахуванням кількості власників приміщення, їх частки у праві власності та фактичний порядок користування даним приміщенням, який визначили самі сторони, що свідчить про його фактичний поділ, а також технічної можливості переобладнання приміщення зі створенням ізольованих кімнат та окремого входу, встановленої на підставі висновку судової будівельно-технічної № 15-23 від 30 березня 2023 року, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідачем ОСОБА_2 у суді апеляційної інстанції заявлено клопотання про виклик експерта ОСОБА_7 .. Дане клопотання колегією суддів відхилено, оскільки відповідачі у суді першої інстанції свою незгоду з проведеною експертизою не висловлювали. Крім того, слід зазначити, що відповідачі не заявляли клопотання про проведення повторної судової будівельно-технічної експертизи з метою спростування зазначеного судовим експертом ОСОБА_7 поділу нежитлового приміщення.

Згідно висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 23 вересня 2020 року у справі № 654/2080/17 (провадження № 61-3792св19), від 27 січня 2021 року у справі № 361/2430/18 (провадження № 61-12338св20), від 10 лютого 2021 року у справі № 450/2167/16-ц (провадження № 61-9894св19), від 24 листопада 2021 року у справі № 243/5056/20 (провадження № 61-14037св21), при поділі нерухомого майна в натурі в разі необхідності його переобладнання та перепланування до ухвалення рішення суду повинні бути надані відповідні висновки: технічний висновок про відповідність перепланування будівельним нормам і правилам, санітарно-епідеміологічним вимогам, пропонованим до будинків і приміщень, і правилам пожежної безпеки. Залежно від обставин справи підлягають поданню висновки й інших служб, зокрема, погодження для встановлення відокремленого газо-, водо- та енергопостачання. Отримання відповідних документів на переобладнання та перепланування будинку потрібне лише у випадку втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, в іншому випадку дозвільна документація не є необхідною.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що вимоги позивача в частині виділу в натурі нерухомого майна 3/10 частки нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_3 за варіантом, запропонованим у висновку судової будівельно-технічної експертизи від 30.03.2023 року № 15-23, є обґрунтованими, оскільки враховуючи висновки експерта, поділ нежитлового приміщення є технічно можливим в межах приміщень, якими фактично користуються сторони, таке виділення не порушує права відповідачів.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що у матеріалах справи відсутні погодження з компетентними органами щодо можливості здійснення запланованих експертом перепланувань та переобладнань при виділенні кожному із співвласників належної йому частки у спірному будинку згідно із запропонованим експертом варіантом є безпідставними, оскільки відповідно до статті 152 ЖК України виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об`єкта в експлуатацію не потребується.
Тобто, улаштування приміщення санвузлу з тамбур-шлюзом, улаштування пандусу для доступу маломобільних груп населення, створення дверного прорізу на місці віконного отвіру, не потребує змін або втручання в несучі конструкції (конструкції, які утримують на собі інші конструкції) та інженерні системи загального користування.

Таким чином, суд першої інстанцій, ухвалюючи оскаржуване рішення, правильно вирішив спір, поділивши в натурі майно між двома співвласниками та припинивши для обох право спільної часткової власності на вказане майно.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 січня 2024 року немає, т.я. воно відповідає нормам матеріального і процесуального права.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 січня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 24.06.2024 р.

Головуючий суддя О.В. Агєєв