ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2024 року 
м. Київ

справа №480/416/20
касаційне провадження № К/990/22304/23 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Гончарової І.А., 
суддів - Олендера І.Я., Пасічник С.С.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління ДПС у Сумській області  
на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2023 року (колегія суддів у складі: головуючий суддя - Бартош Н.С.; судді - Подобайло З.Г., Григоров А.М.)
у справі № 480/416/20 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання»
до Головного управління ДПС у Сумській області
про визнання протиправною та скасування податкової вимоги,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» (далі - ТОВ «СМНВО»; позивач; платник) звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Сумській області (далі - ГУ ДПС у Сумській області; відповідач; контролюючий орган) про визнання протиправною та скасування податкової вимоги від 20 вересня 2019 року № 197-10.

Сумський окружний адміністративний суд рішенням від 19 січня 2022 року в задоволенні адміністративного позову відмовив, дійшовши висновку, що оскаржувана податкова вимога є правомірною, оскільки у випадку перебування платника за основним та неосновним місцями обліку з різних податків у відповідному бюджетному періоді нарахування сум таких податків в інтегрованій картці платника проводиться територіальними органами ДПС за кожним платником та кожним видом платежу, які мають сплачуватися такими платниками на рахунки, відкриті в розрізі адміністративно-територіальних одиниць, які мають право направляти платнику податкові вимоги.

Другий апеляційний адміністративний суд постановою від 10 квітня 2023 року рішення суду першої інстанції скасував та прийняв нове - про задоволення адміністративного позову. 

ГУ ДПС у Сумській області звернулося до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 10 квітня                 2023 року та залишити без змін рішення Сумського окружного адміністративного суду від                  19 січня 2022 року.

В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що оспорювана податкова вимога містить інформацію лише щодо місцевих податків, адміністрування яких здійснюється відповідачем за неосновним місцем обліку ТОВ «СМНВО». Відтак, наявність несплачених грошових зобов`язань платника за неосновним місцем обліку створює для контролюючого органу правові підстави для формування податкової вимоги та здійснення заходів стягнення в подальшому. 

Верховний Суд ухвалою від 21 серпня 2023 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ГУ ДПС у Сумській області.

Відзиву на касаційну скаргу від позивача не надійшло, що в силу частини четвертої статті 338 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає перегляду рішення суду апеляційної інстанції.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судом апеляційної інстанції норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що в період з 01 січня 2011 року по 31 грудня                 2019 року позивач перебував на обліку в Офісі великих платників податків ДПС як платник податків за основним місцем обліку (податок на прибуток приватних підприємств, податок на додану вартість та інше), а також в ГУ ДПС у Сумській області як платник податків за неосновним місцем обліку у зв`язку з наявністю об`єктів оподаткування (орендна плата з юридичних осіб, земельний податок, податок на нерухоме майно та інше).

19 лютого 2019 року на адресу платника надійшла податкова вимога, сформована Офісом великих платників податків ДПС, від 18 лютого 2019 року № 73-50 про сплату податкового боргу в загальному розмірі 100325578,48 грн, у тому числі: з податку на прибуток за основним платежем - 44066050,94 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) -                  513310,67 грн, за пенею - 20470237,20 грн; з податку на додану вартість за основним             платежем - 29214551,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) -             2232727,18 грн, за пенею - 3828701,49 грн.

Крім того, 07 жовтня 2019 року ТОВ «СМНВО» отримано податкову вимогу, сформовану ГУ ДПС у Сумській області, від 20 вересня 2019 року № 197-10, якою повідомлено про наявність податкового боргу за узгодженими грошовими зобов`язаннями в розмірі 121767536,16 грн, у тому числі: із земельного податку з юридичних осіб за основним платежем - 23127139,23 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 156886,51 грн, за пенею - 147971,24 грн; з орендної плати з юридичних осіб за основним платежем - 98085550,83 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 205893,19 грн, за пенею - 44095,16 грн.

Надаючи оцінку правомірності прийняття контролюючим органом оспорюваної податкової вимоги, Верховний Суд виходить із такого.

За правилами пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - ПК України) у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Згідно з пунктом 59.5 статті 59 ПК України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Підпунктами 60.1.1, 60.1.3 пункту 60.1 статті 60 ПК України передбачено, що податкова вимога вважається відкликаною, якщо, зокрема, сума податкового боргу самостійно погашається платником податків або органом стягнення, контролюючий орган зменшує нараховану суму грошового зобов`язання раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення або суму податкового боргу, визначену в податковій вимозі.

Таким чином, надіслана платнику податкова вимога на податковий борг, що не погашений, не втрачає своєї правової дії. 

При цьому податковим законодавством не передбачено необхідності повторного направлення платнику податків податкової вимоги у разі зміни (крім зменшення до нуля) суми його податкового боргу.

У спірній ситуації судом апеляційної інстанції з`ясовано, що станом на час формування оскаржуваної податкової вимоги від 20 вересня 2019 року № 197-10 податковий борг позивача, визначений у податковій вимозі від 18 лютого 2019 року № 73-50, не був погашений у повному обсязі.

Посилання відповідача, з чим погодився суд першої інстанції, на факт перебування платника за основним та неосновним місцями обліку з різних податків у відповідному бюджетному періоді, цілком об`єктивно відхилено Другим апеляційним адміністративним судом, адже наведені обставини не свідчать про наявність у контролюючого органу підстав для формування та направлення платнику оскаржуваної податкової вимоги, оскільки податкова вимога від                         18 лютого 2019 року № 73-50 є дійсною протягом усього терміну безперервного існування податкового боргу, зокрема, з моменту його утворення до моменту повного погашення податкового боргу платником за всіма видами податків і зборів, незалежно від факту його перебування за основним та неосновним місцями обліку.

За таких обставин, оскільки станом на час формування та направлення позивачу оскаржуваної податкової вимоги була чинною податкова вимога від 18 лютого 2019 року № 73-50, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що податкова вимога від 20 вересня  2019 року № 197-10 є протиправною та підлягає скасуванню.

З огляду на викладене та враховуючи, що за правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, а суд апеляційної інстанції не допустив порушення норм процесуального права, які б могли вплинути на встановлення дійсних обставин справи, та правильно застосував норми матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги ГУ ДПС у Сумській області без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Сумській області залишити без задоволення.

Постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                             І. А. Гончарова

Судді                                                                                                    І. Я. Олендер

    С. С. Пасічник