ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3753/24 Справа № 203/4384/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Колесніченко О.В., Суддя у 2-й інстанції - Демченко  Е. Л.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2024 року                                колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
                головуючого - судді Демченко Е.Л.
        суддів – Барильської А.П.,Ткаченко І.Ю. 
при секретарі – Кругман А.М.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Дніпро  апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 17 січня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Державний реєстратор виконавчого комітету П`ятихатської міської ради Рогач Т.В., про визнання договору дарування недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, - 

в с т а н о в и л а:

       У листопаді 2022 року ОСОБА_2  звернулася до суду з позовом до  ОСОБА_1 , третя особа — Державний  реєстратор виконавчого комітету П`ятихатської міської ради Рогач Т.В., про визнання договору дарування недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, мотивуючи його тим, що 24 жовтня 2022 року їй стало відомо, що ОСОБА_1 , використовуючи підроблені документи, а саме договір дарування квартири, зареєструвала за собою право власності на квартиру, розташовану у АДРЕСА_1 , проте їй достеменно відомо, що її батько ОСОБА_3 будь-які договори дарування не підписував та до нотаріуса не звертався, бажань щодо відчуження квартири на користь ОСОБА_1 він ніколи не виявляв. 
       Вказувала, що за даним фактом 25 жовтня 2022 року її представник звернулася до ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області та цього ж дня до ЄРДР внесені відомості за №12022041030001989 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України.
       Після смерті ОСОБА_3 відкрита спадкова справа та вона є єдиною спадкоємицею після смерті свого батька, проте, як з`ясувалося, у квітні 2021 року ОСОБА_1 заявила до неї позовні вимоги про зміну черговості одержання права на спадкування у справі №203/1673/21, посилаючись на наявність нібито родинних зв`язків зі спадкодавцем, що не відповідає дійсності та так і не було доведено, а позовна заява була залишена без розгляду, оскільки під час розгляду цієї справи вона зареєструвала за собою право власності на спірну квартиру на підставі оспорюваного договору дарування.
       Посилаюсь на відсутність волі спадкодавця на дарування своєї квартири відповідачці, а також на те, що зареєстрований в державному реєстрі оспорюваний договір перешкоджає їй оформити право на спадщину, просила суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним, нотаріально посвідчений договір дарування квартири, розташованої у АДРЕСА_1 , між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , та скасувати рішення державного реєстратора виконавчого комітету П`ятихатської міської ради Рогач Т.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 65207293. 
       Рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 17 січня 2024 року позов задоволено. 
       В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.
       Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що посилання на те, що ОСОБА_4 не укладав договір дарування та не мав на це наміру, є особистим припущенням позивачки, та воно не доведено жодними належними та допустимими доказами. Позов у даній справі від імені позивачки подано адвокатом адвокатського об`єднання “Аріадна”, з яким позивачка не могла підписати договір, оскільки вона перебуває у м.Москва. Вона звернулася до Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області та за її заявою було відкрите кримінальне провадження про підробку договору на надання правової допомоги №94 від 13 травня 2021 року, укладеного між позивачкою та адвокатським об`єднанням “Аріадна”.
       11 квітня 2024 року представник позивачки адвокат Бесчасова Д.О., яка діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги, серія АЕ №12773889, від 07 червня 2024 року, виданого на підставі договору про надання правової допомоги №94 від 13 травня 2021 року подала відзив на апеляційну скаргу, в якому, зазначаючи про законність та обґрунтованість рішення, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вказує про те, що у матеріалах справи міститься достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог. 13 травня 2021 року між ОСОБА_2 та адвокатським об`єднанням “Аріадна” в собі керуючого партнера Зосименко С.Г. було укладено договір про надання правничою допомоги, відповідно до якого адвокатам адвокатського об`єднання “Аріадна” надано повний обсяг повноважень передбачений чинним законодавством. 
       Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.
       Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
       Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
       Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачка ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Єнотаєвськ Астраханської області та доводиться донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
        ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 помер у віці 95 років в м.Дніпро. 
       Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №256738455 від 17 травня 2021 року ОСОБА_3 , на підставі свідоцтва про право на спадщину, ВСВ №322675 реєстр 2-370, 17 травня 2005 року, виданого П`ятою ДДНК, свідоцтва про право власності, б/н, 30 травня 1993 року, виданого виконкомом міської Ради народних депутатів, на праві приватної власності в цілому належить квартира, розташована у АДРЕСА_1 .
       Отже, після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина на належну йому квартиру за вищевказаною адресою.
       21 грудня 2020 року ОСОБА_2 , як спадкоємець першої черги, звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 на належне останньому на праві власності майно – квартиру, що розташована у АДРЕСА_1 .
       16 лютого 2021 року ПН ДМНО ОСОБА_7 заведено спадкову справу №02/2021 до майна померлого ОСОБА_3 . 
       Зі спадкової справи вбачається, що, окрім ОСОБА_2 , із заявою про прийняття спадщини також звернулася племінниця ОСОБА_6 – відповідачка ОСОБА_1 .
       Також, судом встановлено, що в провадженні Кіровського районного суду м.Дніпропетровська перебувала цивільна справа №203/1673/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну черговості одержання права на спадкування на квартиру у АДРЕСА_1 .
        Як на підставу звернення позову про зміну черговості одержання права власності ОСОБА_8 посилалася на те, що вона є дальньою родичкою спадкодавця, матеріально та нематеріально допомагала ОСОБА_3 протягом останніх років, тому між родичами їхньої сім`ї, зокрема, і з ОСОБА_2 , яка постійно проживає за межами території України, було досягнуто домовленостей щодо спадкування, проте, після смерті ОСОБА_3 до нотаріуса також звернулася його донька ОСОБА_9 за прийняттям спадщини, після чого в спірній квартирі останньою були замінені замки в дверях, тому ОСОБА_1 просила суд змінити черговість одержання права на спадкування після смерті ОСОБА_3 , надавши ОСОБА_1 право на спадкування після смерті ОСОБА_3 разом із спадкоємцями першої черги.
       З ЄДРСР вбачається, що у цивільній справі №203/1673/21 (провадження №2/0203/119/2022) 18 листопада 2022 року постановлено ухвалу, залишену в силі постановою Дніпровського апеляційного суду від 18 квітня 2023 року, про залишення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору — ПН ДМНо ОСОБА_7 , про зміну черговості одержання права на спадкування, залишено без розгляду за заявою представника позивача – адвоката Дубовенка А.В. 
       21 жовтня 2022 року державним реєстратором виконавчого комітету П`ятихатської міської ради Рогач Т.В. винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 65207293, та до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності внесено відомості про реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на квартиру, розташовану у АДРЕСА_1 .
       Підставою винесення такого рішення та внесення запису про право власності на цю квартиру є вказаний договір дарування квартири (серія та номер: ВМР726511) між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідчений 29 травня 2010 року ПН ДМНО ОСОБА_10 , зареєстрований в реєстрі за №787.
       Згідно відповіді начальника виробничого відділу КП «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Усманова Сергія №7517 від 04 жовтня 2022 року, станом на 31 грудня 2012 року в інвентаризаційній справі за адресою: АДРЕСА_1 , містяться відомості про право власності за: 1) ОСОБА_3 1/2 частина (ПІБ надано російською мовою, згідно правовстановлюючого документа) на підставі свідоцтва про право власності на житло від 30 липня 1993 року, виданого виконкомом міської Ради народних депутатів згідно з розпорядженням від 30 липня 1993 року №К-696, зареєстрованого КП «ДМБТІ» в реєстрову книгу №34 п за реєстровим №73; 2) ОСОБА_3 1/2 частина на підставі свідоцтва про право на спадщину від 17 травня 2005 року, виданого П`ятою дніпровською державною нотаріальною конторою за реєстровим №2-370, зареєстрованого КП «ДМБТІ» ДОР в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстровим №10566001.
       25 жовтня 2022 року адвокатом адвокатського об`єднання «Аріадна» Безчасовою Д.О. в інтересах ОСОБА_2 подана до поліції заява про вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення та цього ж дня за даним фактом Дніпровським РУП ГУНП в Дніпропетровській області до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань внесені відомості за №12022041030001989 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України.
       В межах зазначеного кримінального провадження слідчим Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області Гавриленком Андрієм направлявся запит до Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) щодо надання інформації та копій документів по договору дарування, посвідченого 29 травня 2010 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Колодій Л.М., зареєстрованого в реєстрі за №787.
       З відповіді державного нотаріуса Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області за вих. №1353/01-21 від 27 жовтня 2022 року вбачається, що в фонді приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Колодій Л.М. було оглянуто наряд Договорів відчуження нерухомого майна, то примірник договору дарування квартири АДРЕСА_2 , з документами, на підставі яких він був посвідчений 29 травня 2010 року по реєстру за №787, відсутній, за вищевказаний період договір з документами не знайдено. Згідно відомостей з Реєстру для реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Колодій Л.М. за 2010 рік: 1) 29 травня 2010 року по реєстру за №864 була вчинена інша нотаріальна дія від інших осіб, вказана серія використаного спеціального нотаріального бланку ВМР 726511; 2) за реєстровим №787 була вчинена інша нотаріальна дія від інших осіб за датою 25 травня 2010 року.
       В матеріалах справи також містяться відомості про те, що ОСОБА_1 зверталася до органів поліції за фактом того, що вона стала жертвою шахраїв, які заволоділи її коштами та вчинили злочин разом з державним реєстратором П`ятихатської міської ради Рогач Т.В., та майже одночасно з кримінальним провадженням 12022041030001989 від 26 жовтня 2023 року відкрите кримінальне провадження за фактом використання шахраями копій документів ОСОБА_1 для виготовлення правовстановлюючих документів на квартиру, розташовану у АДРЕСА_1 . В той же час, відповідачем не надано жодних доказів, на підтвердження того, що за вищевказаних обставин здійснюється досудове розслідування, що давало б підстави вважати, що спірний договір дарування вчинявся за відсутності волі відповідача.
       Так, на виконання ухвали Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 07 серпня 2023 року, Державним нотаріальним архівом в Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) за вих. №1377/01-21 від 17 серпня 2023 року надана інформація про те, що: 1) згідно Реєстру для реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Колодій Л.М. за 2010 рік, індекс справи №02-33, том 1, що знаходиться на зберіганні в Державному нотаріальному архіві в Дніпропетровській області, 29 травня 2010 року запис про посвідчення договору дарування відсутній; 2) в справі індекс №2-03 «Договори відчуження квартир та документи, на підставі яких вони посвідчувались» приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Колодій Л.М. за 2010 рік, що знаходяться на зберіганні в Державному нотаріальному архіві в Дніпропетровській області, том 2, за період з 14 квітня 2010 року по 29 травня 2010 року примірник договору дарування квартири, розташованої у АДРЕСА_1 , відсутній; 3) за 29 травня 2010 року приватним нотаріусом Колодій Л.М. були зареєстровані в Реєстрі для реєстрації нотаріальних дій нотаріальні дії з №864 по №870; 4) згідно Реєстру для реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Колодій Л.М. за 2010 рік приватним нотаріусом Колодій Л.М. під реєстровим №787 від 25 травня 2010 року було зареєстровано довіреність на розпорядження автомашиною; 5) згідно Реєстру для реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Колодій Л.М. за 2010 рік на спеціальному бланку нотаріальних дій ВМР №726511 29 травня 2010 року по реєстру за №864 посвідчено договір купівлі-продажу квартири.
       В підготовчому засіданні у відповідачки витребуваний оригінал оспорюваного договору, про що вона безпосередньо була обізнана, щонайменше під час особистої участі 02 травня та 26 травня 2023 року в підготовчому засіданні, а також її представник ОСОБА_11 в судовому засіданні 25 грудня 2023 року, проте вимоги ухвали суду вона не виконала, що унеможливило призначення і проведення відповідної судової експертизи. При цьому посилання представника у відзиві на те, що відповідачці невідомо де оригінал такого договору, суд відхилив, оскільки під час огляду, проведеного слідчим Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_12 25 жовтня 2022 року у АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 власноруч надала слідчому для огляду оригінал договору дарування від травня 2010 року їй квартири, технічного паспорту на цю квартиру, що зафіксовано у протоколі огляду, а також надала письмові пояснення про належність їй квартири на підставі вказаного договору.
       Задовольняючи позов  ОСОБА_2  суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою надано достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження того, що оспорюваний договір дарування ОСОБА_1 квартири, розташованої у АДРЕСА_1 , як посвідчений 29 травня 2010 року ПН ДМНО ОСОБА_10 на нотаріальному бланку серія та номер НОМЕР_1 , з посиланням на внесення запису до реєстру №787, не може вважатися належною формою волевиявлення ОСОБА_3 , яка б відповідала його дійсній внутрішній волі у реалізації свого права власності, і вчинений всупереч вимогам закону, оскільки відомості про використання спеціального нотаріального бланку ВМР 726511 для вчинення іншої нотаріальної дії третіх осіб, спростовують законність умов такого договору про прийняття ОСОБА_13 дарунка з одержанням примірника такого договору, що за правилами ст.ст.215,216 ЦК України внаслідок невідповідності договору частинам 1,3 статті 203, цього Кодексу є достатньою підставою для визнання цього правочину недійсним. Оскільки державним реєстратором під час реєстрації права власності на квартиру були допущені порушення вимог закону, суд прийшов до висновку про необхідність скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), прийнятого 21 квітня 2021 року державним реєстратором виконавчого комітету П`ятихатської міської ради Рогач Т.В. під час реєстрації за відповідачем ОСОБА_1 права власності на об`єкт нерухомого майна за індексним номером №65207293. 
       Колегія суддів погоджується з такими висновками суду виходячи з наступного.
       Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
       Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
       Статтею 129 Конституції України визначено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках – на касаційне оскарження судового рішення.
       Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.
       Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
       Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
       Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
       Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
       Статтею 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
       Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
       Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
       Пунктом 2 частини другої статті 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема,        визнання правочину недійсним.
       Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 червня 2019 року у справі №643/17966/14-ц (провадження №14-203цс19) зазначила, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.
       Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним) (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 липня 2021 року в справі №759/24061/19 (провадження №61-8593св21).
       У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ.
       Недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення приватних прав та інтересів або ж їх відновлювати. До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Тобто, правовим наслідком недійсності договору є по своїй суті «нівелювання» правового результату породженого таким договором (тобто вважається, що невідбулося переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав взагалі).
       В ЦК України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного.
       Частиною першою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
       Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
       Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов).
       Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним».
       Нікчемний правочин (частина друга статті 215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх (erga omnes). Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2023 у справі №359/12165/14-ц (провадження №61-13417св21).        
       Вирішуючи спір про визнання правочину недійсним, суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним та настання відповідних наслідків: відповідність змісту правочину вимогам закону, додержання встановленої форми правочину, правоздатність сторін правочину, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
       Згідно з частиною першою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
       Згідно зі статтею 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.
       За статтями 203,717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.
       Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
       Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
       Відповідно до вимог частин 3 та 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
       Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
       Частинами першою статті 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
       Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
       21 жовтня 2022 року державним реєстратором виконавчого комітету П`ятихатської міської ради Рогач Т.В. винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 65207293, та до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності внесено відомості про реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на квартиру, розташовану у АДРЕСА_1 .
       Підставою винесення такого рішення та внесення запису про право власності на цю квартиру вказаний договір дарування квартири (серія та номер: ВМР726511) між ОСОБА_3 та ОСОБА_14 (наразі Голдман), посвідчений 29 травня 2010 року ПН ДМНО ОСОБА_10 , зареєстрований в реєстрі за №787.
       В той же час судом першої інстанції установлено, а доводами апеляційної скарги не спростовано, що згідно Реєстру для реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Колодій Л.М. за 2010 рік, індекс справи №02-33, том 1, що знаходиться на зберіганні в Державному нотаріальному архіві в Дніпропетровській області, 29 травня 2010 року запис про посвідчення договору дарування відсутній; 2) в справі індекс №2-03 «Договори відчуження квартир та документи на підставі яких вони посвідчувались» приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Колодій Л.М. за 2010 рік, що знаходяться на зберіганні в Державному нотаріальному архіві в Дніпропетровській області, том 2, за період з 14 квітня 2010 року по 29 травня 2010 року примірник договору дарування квартири, розташованої у АДРЕСА_1 , відсутній; 3) за 29 травня 2010 року приватним нотаріусом Колодій Л.М. були зареєстровані в Реєстрі для реєстрації нотаріальних дій нотаріальні дії з №864 по №870; 4) згідно Реєстру для реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Колодій Л.М. за 2010 рік приватним нотаріусом Колодій Л.М. під реєстровим №787 від 25 травня 2010 року було зареєстровано довіреність на розпорядження автомашиною; 5) згідно Реєстру для реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Колодій Л.М. за 2010 рік на спеціальному бланку нотаріальних дій ВМР №726511 29 травня 2010 року по реєстру за №864 посвідчено договір-купівлі продажу квартири.
       Тобто договір дарування квартири (серія та номер: ВМР726511) між ОСОБА_3 та ОСОБА_14 (наразі Голдман) від 29 травня 2010 року ПН ДМНО ОСОБА_10 не посвідчувався та в реєстрі за № 87 не реєструвався.
       Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень – це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень таких прав шляхом внесенням відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.
       Державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття такого права з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.
       Суть державної реєстрації прав – це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, які вже мали місце на підставі рішень відповідних органів, договорів чи інших правовстановлюючих документів, шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру прав, а не безпосереднє створення таких фактів зазначеними записами.
       Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі №911/3594/17, постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 24 січня 2020 року у справі №910/10987/18 а також у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2018 року у справі №925/1121/17, від 17 квітня 2019 року у справі №916/675/15, від 06 жовтня 2021 року у справі №910/13574/20.
       Встановивши недійсність оспорюваного договору дарування, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог і в частині скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.
       При цьому судом першої інстанції правильно враховано, що ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованим відповідно до законодавства (за наявності таких прав).
       За встановлених обставин доводи апеляційної скарги відповідачки в частині того, що посилання позивачки на те, що ОСОБА_4 не укладав договір дарування та не мав наміру подарувати їй спірну квартири є особистим припущенням позивачки, що воно не доведено жодними належними та допустимими доказами, відхиляються. 
       Доводи апеляційної скарги в частині того, що позов у даній справі від імені позивачки подано адвокатом адвокатського об`єднання “Аріадна”, з яким позивачка не могла підписати договір, оскільки вона перебуває у м.Москва. Та вона звернулася до Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області і за її заявою було відкрите кримінальне провадження про підробку договору на надання правової допомоги №94 від 13 травня 2021 року, укладеного між позивачкою та адвокатським об`єднанням “Аріадна”, відхиляються. 
       Так матеріали даної справи містять достатньо доказів того, що ОСОБА_2 уклала договір на надання правової допомоги №94 від 13 травня 2021 року із адвокатським об`єднанням “Аріадна”. 
       Крім того, 25 жовтня 2022 року адвокатом адвокатського об`єднання «Аріадна» Безчасовою Д.О., діючий в інтересах ОСОБА_2 , подана до поліції заява про вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення та цього ж дня за даним фактом Дніпровським РУП ГУНП в Дніпропетровській області до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань внесені відомості за №12022041030001989 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України.
       Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
       Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи.
       За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.        
       Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, – 
п о с т а н о в и л а:

       Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.

       Рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 17 січня 2024 року залишити без змін.

        Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. 

       Головуючий:                                        Е.Л.Демченко 

               Судді:                                                 А.П.Барильська 
                                                                       
                                                                       І.Ю.Ткаченко