ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/660/24 Справа № 932/7129/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2024 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:
судді-доповідача Космачевської Т.В., 
суддів: Канурної О.Д., Халаджи О.В.,
розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2022 року в цивільній справі номер 932/7129/21 за позовом ОСОБА_1 до Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання відповідальності за заподіяну шкоду та відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2021 року до суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання відповідальності за заподіяну шкоду та відшкодування шкоди, з урахуванням уточнених позовних вимог обґрунтовував свої позовні вимоги тим, що державними нотаріусами Світловодської міської державної нотаріальної контори Кіровоградської області Панченко Н.В. та ОСОБА_2 позивачу була завдана матеріальна та моральна шкода, оскільки він тривалий час не мав можливості отримати спадщину, що залишилась після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Так, нотаріусами вчинено ряд незаконних дій, які були направленні на отримання ОСОБА_4 спадкового майно, в той час, як вона не була спадкоємицею померлого ОСОБА_3 ані за законом, ані за заповітом. Оскільки свідоцтва про право власності на вклади видані на ім`я ОСОБА_4 , визнані недійсними, отримані кошти повинні бути повернені позивачу саме відповідачем, який також має відшкодувати моральну шкоду.
Позивач просив суд визнати відповідальність Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) за заподіяну його підлеглими нотаріусами шкоду (неможливість законного отримання спадщини після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та призначити законні наслідки цієї відповідальності згідно з ч. 1 ст. 1172 ЦК України; призначити грошову компенсацію завданої шкоди у розмірі 86158,43грн із державного бюджету з перерахуванням суми на особовий картковий рахунок в Ощадбанку згідно з постанови КМУ від 09.10.2019 року №870, діючого Положення про Міністерство юстиції України, ч. 1 ст. 1172 ЦК України і ст. 20, 21 Закону України «Про нотаріат»; відшкодувати моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн на підставі ч. 1 ст. 23, ст. 1167 ЦК України.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання відповідальності за заподіяну шкоду та відшкодування шкоди - відмовлено.
Із вказаним рішенням не погодився позивач ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, просив скасувати повністю судове рішення Жовтневого районного суду міста Дніпра у справі №932/7129/21 від 20.01.2022року і постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги скаржника. 
Доводами апеляційної скарги наведено, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, помилковим і таким, що винесено з порушеннями норм процесуального права з неправильним застосуванням норм матеріального права, а також містить суттєві юридичні протиріччя.
Суд прийняв відзив без документального підтвердження надання його копії позивачеві, порушивши норму процесуального права. Тим самим суд позбавив позивача права завчасно ознайомитись з копією відзиву та доданих до нього документів та подати заперечення на відзив.
Суд протиправно призначив порядок спрощеного провадження без виклику представників сторін. Причому, суд ігнорував норму п. 2 ч. 4 ст. 274 ЦПК, де вказана пряма заборона вирішувати в порядку спрощеного позовного провадження справи у спорах щодо спадкування. 
Суд також порушив інші норми матеріального права, поставивши ПСМУМЮ в виключне становище юридичної непокори статтям Цивільного кодексу України, порушуючи зверхність закону над підзаконним актом, переключаючи увагу на п. 3, пп. 4.28 п. 4 Положення про ПСМУМЮ, де перераховані функції поточної роботи ПСМУМЮ і де не вказано який-небудь особливий порядок відшкодування шкоди, створюваної його підлеглими. Тобто, у ПСМУМЮ немає якихось виключних особливостей щодо такого відшкодування. ПСМУМЮ в цьому питанні підлягає загальному порядку відшкодування, викладеному в ч. 1 ст. 1167, ч. 1 ст. 1172 ЦК. 
Вважає, що доказів неправомірності дій нотаріуса Панченко Н.В. в позові достатньо, посилання на ст. 77, 78, 80 ЦПК України не є доречним та є проявом зловживання правами.
Суд зазначив відсутність рішень судів щодо незаконності дій або бездіяльності нотаріусів, що спричинили шкоду. Відсутність таких судових рішень не є умовою для формування справедливого рішення суду, оскільки судочинство в Україні не є прецедентним.
Суд не розглянув позовну вимогу №1 і тому не надав юридичну оцінку дії нотаріуса Панченко Н.В. по призначенню неналежній спадкоємиці ОСОБА_4 права власності на спадкові заощадження ОСОБА_3 у банківських вкладах.
Від відповідача Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу ОСОБА_1 до апеляційного суду не надійшов.
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до вимог частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області по цивільній справі №401/4314/14 був встановлений факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_1 є рідним племінником ОСОБА_3 . Згідно з відміткою на копії рішення, воно набрало законної сили 23.12.2014 року (а.с. 8).
Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06.08.2015 року по цивільній справі №401/1614/15-ц був задоволений позов ОСОБА_4 та визнано за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на квартиру АДРЕСА_1 , яка належала на праві власності ОСОБА_3 (а.с. 9-10).
Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 25.11.2015 року рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06.08.2015 року скасовано та в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено (а.с. 11-12).
Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18.05.2016 року №401/652/16-ц позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково, визнані недійсними свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 21.07.2015 року державним нотаріусом Світловодської міської державної нотаріальної контори Панченко Н.В. на спадщину, що складається з вкладу з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією, що знаходиться у відділенні № НОМЕР_1 Кіровоградського РУ ПАТ КБ «Приватбанк», а також свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 17.04.2015 року державним нотаріусом Світловодської міської державної нотаріальної контори Панченко Н.В. на спадщину, що складається з грошових вкладів з належними відсотками та компенсаціями, що зберігаються в відділенні № НОМЕР_2 Придніпровського Регіонального департаменту АТ «Банк «Фінанси та Кредит». В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. (а.с. 13-18).
За даними Єдиного Державного реєстру судових рішень (що оглянуті судом в мережі Інтернет) ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 14.09.2017 року апеляційна скарга ОСОБА_1 відхилена, а рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18.05.2016 року залишено без змін.
09.04.2014 року позивач звертався до Міністра юстиції України Петренка П., уповноваженого КМУ з антикорупції Чорновол Т., голови Комітету з люстрації Соболєва Є., до Генеральної прокурори, Податкової служби, Головного управління юстиції в Кіровоградській області із зверненням про приховану корупцію (а.с. 51).
Доказів розгляду цього звернення уповноваженими особами та встановлення вини в діях державних нотаріусів Світловодської міської державної нотаріальної контори Панченко Н.В. та ОСОБА_2 суду не надано.
25.04.2016 року позивач звертався до завідуючого державною нотаріальною конторою м. Світловодська Москаленко Н.І., в якій просив: «передати спадкову справу ОСОБА_3 . другому нотаріусу, бо ОСОБА_5 проявила себе як «чорний» нотаріус і більш того, саботує рух справи в даний час…» (а.с. 42).
02.09.2016 року позивач звертався до завідуючого державною нотаріальною конторою м. Світловодська Москаленко Н.І. із заявою про «… надання для ознайомлення посадової інструкції по обов`язкам нотаріуса, щоб співставити обов`язкові дії нотаріуса зі списком додаткових дій, що підлягають оплаті клієнтом». 
01.11.2016 року позивач звертався до Світловодської державної нотаріальної контори щодо наданні відповідей на його запити та скоротити суму платежів та надати їх список та щодо повідомлення списку недодаткових оплачуваних державною у вигляді зарплати нотаріусів, дій (а.с. 52, 53).
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості.
Такий висновок, суду є правильним, з яким погоджується й апеляційний суд.
Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1. ст.4 ЦПК України).
Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1. ст.13 ЦПК України).
Статтею 23 ЦК України визначено право особи на відшкодування моральної шкоди та в чому така шкода полягає.
Відповідно до положень ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про нотаріат» державні нотаріальні контори створюються і ліквідуються Міністерством юстиції України. Штати державних нотаріальних контор затверджуються територіальними органами Міністерства юстиції України в межах встановленої для державних нотаріальних контор штатної чисельності і фонду заробітної плати. Державна нотаріальна контора є юридичною особою, яка створюється та реєструється у встановленому законом порядку.
Статтею 18 Закону України «Про нотаріат» визначено, що контроль за організацією нотаріату, перевірка організації нотаріальної діяльності нотаріусів, дотримання ними порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил нотаріального діловодства здійснюються Міністерством юстиції України та його територіальними органами.
Відповідно до ст. 21 Закону України «Про нотаріат» шкода, заподіяна особі внаслідок незаконних або недбалих дій державного нотаріуса, відшкодовується в порядку, передбаченому законодавством України.
Верховний Суд України у постанові від 28.01.2015 року у справі №6-229цс14 висловив правову позицію, яка передбачає, що відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з цією юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, і шкоду така особа заподіяла у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків.
При цьому під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків розуміється виконання ним роботи, передбаченої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою або спричинена необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника.
Відповідно до п. 3 Положення про міжрегіональні управління Міністерства юстиції, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №1707/5 від 23.06.2011 року (з подальшими змінами) основними завданнями міжрегіонального управління, зокрема є забезпечення роботи нотаріату; протидія легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення (щодо нотаріусів, адвокатів, адвокатських бюро та об`єднань, суб`єктів господарювання, що надають юридичні послуги (крім осіб, що надають послуги в рамках трудових відносин).
Відповідно до п.п. 4.28 п. 4 Положення Міжрегіональне управління відповідно до покладених на нього завдань організовує роботу установ нотаріату, перевіряє їх діяльність і вживає заходів до її поліпшення, здійснює керівництво державними нотаріальними конторами та перевірку організації нотаріальної діяльності державних, приватних нотаріусів та уповноважених на це посадових осіб органу місцевого самоврядування (далі - уповноважені особи), контролює дотримання нотаріусами, уповноваженими особами порядку вчинення нотаріальних дій та виконання ними правил нотаріального діловодства, забезпечує роботу комісії з питань застосування санкцій за порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення».
Відповідно до п. 5 Положення про міжрегіональні управління Міністерства юстиції, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №1707/5 від 23.06.2011року (з подальшими змінами) міжрегіональне управління з метою організації своєї діяльності організовує розгляд звернень громадян з питань, що належать до його компетенції, в тому числі, пов`язаних з роботою підвідомчих органів та установ юстиції, виявляє та усуває причини, що породжують обґрунтовані скарги громадян.
Судом встановлено, що рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області по цивільній справі №401/4314/14 був встановлений факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_1 є рідним племінником ОСОБА_3 . Згідно відмітки на копії рішення, воно набрало законної сили 23.12.2014 року.
Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06.08.2015 року по цивільній справі №401/1614/15-ц був задоволений позов ОСОБА_4 та визнано за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на квартиру АДРЕСА_1 , яка належала на праві власності ОСОБА_3 ..
Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 25.11.2015 року рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06.08.2015 року скасовано та в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.
Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18.05.2016 року №401/652/16-ц позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково, визнані недійсними свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 21.07.2015 року державним нотаріусом Світловодської міської державної нотаріальної контори Панченко Н.В. на спадщину, що складається з вкладу з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією, що знаходиться у відділенні № НОМЕР_1 Кіровоградського РУ ПАТ КБ «Приватбанк», а також свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 17.04.2015 року державним нотаріусом Світловодської міської державної нотаріальної контори Панченко Н.В. на спадщину, що складається з грошових вкладів з належними відсотками та компенсаціями, що зберігаються в відділенні № НОМЕР_2 Придніпровського Регіонального департаменту АТ «Банк «Фінанси та Кредит». В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
За даними Єдиного Державного реєстру судових рішень (що оглянуті судом в мережі Інтернет) ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 14.09.2017 року апеляційна скарга ОСОБА_1 відхилена, а рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18.05.2016 року залишено без змін. 
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2022 року в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не надано до суду належних, допустимих та достатніх доказів у розумінні ст. 77, 78, 80 ЦПК України про порушення, пов`язані з неправомірними діями державних нотаріусів Панченко Н.О. та ОСОБА_2 щодо порядку вчинення нотаріальних дій у спадковій справі, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 або доказів встановлення міжрегіональним управлінням в діях нотаріусів протиправності та відсутні як такі, що набрали законної сили вирок або рішення суду, якими було б встановлена незаконність дії або бездіяльність нотаріусів, що призвели до спричинення позивачу шкоди. 
Стосовно доводу апеляційної скарги про неправомірність прийняття відзиву на позовну заяву у зв`язку з відсутністю доказів направлення останнього позивачу, апеляційний суд виходить з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що відповідачем Південно-Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Дніпро) подавався відзив на позовну заяву (а.с. 112-123).
До відзиву додано квитанцію про направлення документів ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 124).
Таким чином, у суду першої інстанції були відсутні підстави для неприйняття зазначеного відзиву, тому вказаний довід апеляційної скарги є необґрунтованим та спростовується матеріалами справи.
Стосовно доводів апеляційної скарги про незаконність розгляду справи в порядку спрощеного провадження, оскільки спір виник у спорах про спадкування, апеляційний суд їх відхиляє. 
Виходячи зі змісту позовної заяви спір стосується компенсації завданої йому шкоди в розмірі 86158,43 грн та грошової компенсації моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн.
Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду, зокрема, малозначних справ.
Частина 6 цієї статті визначає зміст малозначної справи, а саме: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. На час відкриття провадження у справі прожитковий мінімум становив 2270,00 грн, 100 прожиткових мінімумів - 227000,00 грн. 
Отже, суд першої інстанції не порушував законодавство України.
Інші наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції, висновків суду не спростовують та переважно зводяться до незгоди із встановленими судом обставинами, та спрямовані на переоцінку доказів у справі.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи в апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм 
матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону. 
Підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Крім того, згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, витрати позивача по сплаті судового збору, пов`язані з поданням апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають. 

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2022 року - без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, як така, що ухвалена у малозначній справі, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: