УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
30 травня 2024 року
м. Київ
Справа № 754/4076/22
Провадження № 51-2814 ск 24
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                              ОСОБА_1 ,
суддів                                                           ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 08 червня 2022 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 27 лютого 2024 року, 
встановив:
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 08 червня 2022 року відмовлено у відкритті провадження за заявою засудженого ОСОБА_5 про перегляд вироку Апеляційного суду Київської області від 30 липня 2004 року за нововиявленими обставинами.
Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, ОСОБА_5 оскаржив його до суду апеляційної інстанції. Київський апеляційний суд ухвалою від 27 лютого 2024 року, апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 залишив без задоволення, а ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 08 червня 2022 року - без зміни.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу місцевого суду й ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Обґрунтовуючи свої вимоги, захисник ОСОБА_4 вказує на те, що ухвали місцевого та апеляційного судів є незаконними й необґрунтованими. Зазначає, що суд першої інстанції та апеляційний суд неповно вивчили всі матеріали справи, порушили принцип верховенства права, належним чином не мотивували свої рішення.
Вважає, що суд не дав належної оцінки доводам засудженого ОСОБА_5 про наявність нововиявлених обставин, які, на його думку, на час розгляду кримінального провадження не були відомі суду та вплинули на законність й обґрунтованість вироку місцевого суду. 
Звертає увагу, що суд першої інстанції, відмовивши у відкритті провадження за заявою засудженого ОСОБА_5 про перегляд вказаного вироку за нововиявленими обставинами,необґрунтовано дійшов висновку, що вказані ним обставини не є нововиявленими. 
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з огляду на таке.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
З долученої до касаційної скарги копії оскаржуваної ухвали Київського апеляційного суду від 27 лютого 2024 року вбачається, що ОСОБА_5 , не погоджуючись із ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 08 червня 2022 року, якою відмовлено у відкритті провадження за його заявою про перегляд вироку Апеляційного суду Київської області від 30 липня 2004 року за нововиявленими обставинами, звернувся до апеляційного суду зі скаргою, в якій ставив питання про скасування вказаного рішення суду першої інстанції та направлення справи на новий судовий розгляд.
У постановленій за наслідками апеляційного розгляду ухвалі, суд апеляційної інстанції зазначив, що заява не містить належних підстав для відкриття провадження за нововиявленими обставинами, тому судом першої інстанції правильно ухвалено рішення про відмову у відкритті провадження за нововиявленими обставинами.
Колегія суддів Верховного Суду погоджується з такою позицією апеляційного суду і вважає її обґрунтованою з огляду на таке.
Порядок здійснення провадження за нововиявленими обставинами врегульований главою 34 КПК України, у якій наведений вичерпний перелік нововиявлених обставин, за наявності яких можуть бути переглянуті судові рішення, що набрали законної сили.
Відповідно до змісту ст. 459 КПК України судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами, якими є: штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
Тобто обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду, повинні бути настільки суттєвими та неспростовними, щоб мати можливість вплинути на законність ухваленого судом рішення по суті.
У той же час відповідно до пунктів 4, 5 ст. 462 КПК України у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами зазначаються обставини, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час судового розгляду; обґрунтування з посиланням на обставини, що підтверджують наявність нововиявлених обставин, та зміст вимог особи, яка подає заяву до суду.
Крім того, тлумачення термінів «нововиявлені обставини», «обставини», що вживаються у ст. 459 КПК України, має здійснюватися в системному зв`язку й з іншими положеннями КПК України, у першу чергу з положеннями ст. 91 цього Кодексу, яка визначає обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
Таким чином, системне тлумачення положень ст. 459, пунктів 4, 5 ст. 462, ст. 91 КПК України вказує на те, що перегляд судових рішень, які набрали законної сили, за нововиявленими обставинами є екстраординарною процедурою перегляду судових рішень, яка має місце у виняткових випадках, коли після завершення розгляду кримінальної справи в звичайному порядку (в судах першої, апеляційної і касаційної інстанцій) виявлені обставини, які мають такі ознаки:
1) вони об`єктивно існували на момент ухвалення відповідних судових рішень, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами, під час судового провадження, і стали відомі вже після ухвалення відповідного судового рішення;
2) вони знаходяться в органічному зв`язку з елементами предмета доказування в кримінальному провадженні, тобто вони можуть мати значення для оцінки або безпосередньо обставин, які підлягають доказуванню, або доказів, покладених в основу судового рішення;
3) вони мають істотне значення, оскільки самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
Необхідним при цьому є дотримання принципу юридичної визначеності, про що неодноразово наголошував у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, зокрема у справі «Желтяков проти України» від 09 червня 2011 року. 
Вказаний принцип вимагає не ставити під сумнів остаточне судове рішення, передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного й обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру.
Процедура перегляду судових рішень за нововиявленим обставинами за своєю правовою природою не є повторним розглядом справи по суті, повторною апеляцією чи касацією, вона не передбачає нового встановлення фактичних обставин кримінального провадження та усунення суперечностей у доказах. У цьому випадку суд лише перевіряє наявність передбачених у ч. 2 ст. 459 КПК України обставин, на які учасники судового провадження посилаються як на нововиявлені, та надає оцінку тому, чи могли вказані обставини, що не були відомі суду на час розгляду справи, вплинути на правильність рішення суду, яке належить переглянути.
Як убачається із копії судового рішення, суд першої інстанції, розглянувши заяву  ОСОБА_5 про перегляд вироку Апеляційного суду Київської області від 30 липня 2004 рокуза нововиявленими обставинами, дійшов правильного висновку про те, що наведені у заяві ОСОБА_5 обставини не входять до переліку нововиявлених, передбачених ч. 2 ст. 459 КПК України, який є вичерпним. 
Як вказав суд першої інстанції, у своїй заяві  ОСОБА_5 посилався на те, що вироком Апеляційного суду Київської області від 30 липня 2004 року його було визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених п.п. "а", "г", "ж", "з", "і" ст. 93 КК України (в редакції 1960 року), ч. 2 ст. 143 КК України (в редакції 1960 року), ч. 2             ст. 140 КК України (в редакції 1960 року) та призначено покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є у його власності. 
Ухвалою колегії суддів Верховного суду України з кримінальних справ від 01 грудня 2005 року вказаний вирок було змінено, на підставі ст. 49 КК України за закінченням строку давності ОСОБА_5 звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 143 КК України, перекваліфіковано дії з ч. 2 ст. 140 КК України (в редакції 1960 року) на ч. 2 ст. 185 КК України (в редакції 2001 року) й  вирішено вважати його засудженим за цієї статтею до міри покарання, визначеної судом, без конфіскації майна, а також вирішено вважати засудженим ОСОБА_5 за п. п. "а", "г", "ж", "з", "і" ст. 93 КК України (в редакції 1960 року), ч. 2 ст. 185 КК України (в редакції 2001 року) із застосуванням ст. ст. 42, 43 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є у його власності.
Згідно з копією вироку Апеляційного суду Київської області від 30 липня 2004 року ОСОБА_5 був засуджений в тому числі за умисне вбивство ОСОБА_6 , труп якої на час проведення досудового розслідування та розгляду справи у суді не було виявлено.
Нововиявленими обставинами засуджений ОСОБА_5 називає: наявність рішення Тетіївського районного суду Київської області від 22 березня 2010 року про оголошення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2, померлою; свідоцтво про смерть ОСОБА_6 , де зазначено, що вона померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 57 років. Зазначає, що ці документи свідчать про те, що на час ухвалення вироку ОСОБА_6 була жива. Вказана обставина, на думку засудженого, є нововиявленою і доводить неправильність та необґрунтованість вироку.
Суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у відкритті провадження за вищевказаною заявою ОСОБА_5 , оскільки обставини, на які він посилається, не можна визнати нововиявленими у розумінні положень ст. 459 КПК України, адже для цього не наведено необхідного обґрунтування, й у заяві засудженого ОСОБА_5 не вказано, яким чином рішення суду, на яке він посилається, та свідоцтво про смерть може доводити неправильність вироку та бути підставою для його перегляду. 
Вказані обставини також були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який за результатами перегляду ухвали районного суду відповідно до вимог                  ст. 419 КПК України надав їм належну оцінку та правильно відмовив у задоволенні апеляційної скарги  ОСОБА_5 , зазначивши підстави прийнятого рішення, обґрунтовано погодився з висновком суду першої інстанції про відсутність у заяві ОСОБА_5 обставин, які у розумінні ст. 459 КПК України можуть бути підставами для перегляду вироку щодо нього за нововиявленими обставинами.
Зокрема, апеляційний суд зазначив, що із заявою про оголошення ОСОБА_6 померлою зверталася до суду її дочка для вирішення питання по спірній квартирі, адже за даними кримінального провадження щодо засудження                         ОСОБА_5 та інших осіб тіло потерпілої ОСОБА_6 так і не було знайдене, тому й свідоцтво про її смерть не виписувалося. 
Також апеляційний суд правильно вказав, що твердження ОСОБА_5 про підроблення та штучне створення доказів слідчим, неправдивість показань іншого обвинуваченого ОСОБА_7 , невідповідність висновків експертизи від 22 лютого 2002 року жодним чином не обґрунтовані.  
Крім цього, стосовно доводів касаційної скарги захисника ОСОБА_4 щодо безпідставної відмови суду першої інстанції у відкритті провадження за заявою  ОСОБА_5 про перегляд вироку суду за нововиявленими обставинами необхідно зазначити таке.
Відповідно до положень ч. 2  ст. 464 КПК України не пізніше наступного дня після надходження заяви до суду суддя перевіряє її відповідність вимогам статті 462 цього Кодексу і вирішує питання про відкриття кримінального провадження за нововиявленими або виключними обставинами.
Згідно з висновком, викладеним у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 03 лютого 2020 року (справа № 522/14170/17 провадження № 51-1836кмо19), положення ч. 2 ст. 464 КПК України про те, що «суддя … вирішує питання про відкриття кримінального провадження за нововиявленими або виключними обставинами», слід розуміти як такі, що надають судді повноваження перевірити наявність підстав для відкриття провадження за нововиявленими обставинами й ухвалити рішення про відкриття такого провадження або відмову у його відкритті.
Тому, оскільки з касаційної скарги захисника ОСОБА_4 та копій судових рішень не убачається підстав для задоволення касаційної скарги, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 08 червня 2022 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 27 лютого 2024 року. 
Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:
 
ОСОБА_1                                     ОСОБА_2                              ОСОБА_3