ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
22 травня 2024 року
м. Київ
 
справа № 755/12310/21
провадження № 61-3092св24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,                  Тітова М. Ю.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
третя особа- ОСОБА_3 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 07 лютого 2024 року у складі колегії суддів: Фінагеєва В. О., Кашперської Т. Ц., Яворського М. А.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Історія справи
У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за договором позики.
Рішенням Дніпровськогорайонного судум. Києва від 29 березня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа -                    ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за договором позики, задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 28 серпня 2017 року станом на 19 липня 2021 року у розмірі 8 544 040,00 грн, інфляційні втрати за період з 15 квітня 2018 року по 28 лютого 2020 року у розмірі 911 574,00 грн, інфляційні втрати за період з 29 лютого 2020 року по 19 липня 2021 року у розмірі 987 183,48 грн, три проценти річних за період з 15 квітня 2018 року по 28 лютого 2020 року у розмірі 503 046,93 грн, три проценти річних за період з 29 лютого 2020 року по 19 липня 2021 року у розмірі 352 529,43 грн, пеню за період з 20 липня 2020 року по 19 липня 2021 року у розмірі 31 185 746,00 грн.
В решті позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з вказаним рішенням Дніпровськогорайонного судум. Києва від 29 березня 2023 року,  ОСОБА_2 оскаржила його в апеляційному порядку.
06 грудня 2023 року ОСОБА_2 подала до апеляційного суду клопотання про зупинення провадження у зазначеній справі до розгляду справи                                  № 761/42987/23 про визнання недійсним договору позики, укладеного 28 серпня 2017 року між ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , який посвідчено приватним нотаріусом Козаєвою Н. М. та зареєстровано в реєстрі за № 4854. 
Клопотання обґрунтоване тим, що у справах № 755/12310/21 та                                            № 761/42987/23 існує тісний матеріально-правовий зв`язок, який полягає в тому, що факти, встановлені в справі № 761/42987/23, будуть мати безпосереднє значення для цієї справи, а подані позивачкою докази, з урахуванням доводів відповідачки не дозволяють в повному обсязі оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду у справі                                               № 755/12310/21. Окрім того, задоволення позовних вимог у справі                                        № 761/42987/23 матиме преюдиційне значення щодо обставин, які підлягають доказуванню у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики. З огляду на наведене, відповідачка вважає, що розгляд справи № 755/12310/21 не можливий до розгляду справи № 761/42987/23.
Короткий зміст оскаржуваної  ухвали суду апеляційної інстанції
Ухвалою Київського апеляційного суду від 07 лютого 2024 року клопотання  ОСОБА_2  про зупинення провадження у справі задоволено.
Зупинено провадження у цивільній справі № 755/12310/21 за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа -                            ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за договором позики до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 761/42987/23 за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Козаєва Н. М., про визнання договору позики недійсним.
Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що вирішення спору про визнання недійсним договору позики (справа № 761/42987/23) безпосередньо впливає на можливість розгляду вимог позивача про стягнення заборгованості за договором позики, оскільки усуває або підтверджує право вимоги позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_2 .
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
26 лютого 2024 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв`язку звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Київського апеляційного суду від 07 лютого 2024 року. 
 
В касаційній скарзі заявник просить суд скасувати оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції та передати справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржуване судове рішення ухвалено апеляційним судом з порушенням норм цивільного процесуального права.
Доводи інших учасників справи
 
У відзиві на касаційну скаргу від 03 квітня 2024 року ОСОБА_2 просить суд у задоволенні касаційної скарги відмовити, оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції залишити без змін.
 
У відзиві на касаційну скаргу від 04 квітня 2024 року ОСОБА_3 просить суд у задоволенні касаційної скарги відмовити в повному обсязі.
 
23 квітня 2024 року на адресу Верховного Суду надійшла відповідь на відзив, у якій ОСОБА_1 заперечила проти доводів ОСОБА_2 та підтримала вимоги касаційної скарги.
 
23 квітня 2024 року на адресу Верховного Суду надійшла відповідь на відзив, у якій ОСОБА_1 заперечила проти доводів ОСОБА_3 та підтримала вимоги касаційної скарги.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Ухвалою Верховного Суду від 15 березня 2024 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи.
 
28 березня 2024 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 25 квітня 2024 року справу призначено до судового розгляду.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Право на ефективний судовий захист закріплено у статті другій Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та в статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція).
 
За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
 
Отже, з вищевикладеного вбачається, що судові процедури повинні бути справедливими.
 
За правовою позицією Конституційного Суду України правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункт 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).
Постановляючи ухвалу про зупинення провадження у цивільній справі                             № 755/12310/21 за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа- ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за договором позики до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 761/42987/23 за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Козаєва Н. М., про визнання договору позики недійсним, апеляційний суд виходив з того, що вирішення спору про визнання недійсним договору позики (справа                                     № 761/42987/23) безпосередньо впливає на можливість розгляду вимог позивача про стягнення заборгованості за договором позики, оскільки усуває або підтверджує право вимоги позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_2 .
Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Положеннями частини першої статті 251 ЦПК України передбачено ряд підстав для зупинення провадження, який є вичерпним.
Так, зокрема, пунктом 6 частини першої вищевказаної норми права передбачено, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу, і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.
 
З огляду на вимоги закону для вирішення питання про зупинення провадження у справі суду слід у кожному конкретному випадку з`ясовувати: як пов`язана справа, яка розглядається, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи.
 
Неможливість розгляду справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені судом самостійно у даній справі.
 
Пов`язаність справ полягає у тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі. Ці обставини повинні бути такими, що мають значення для даної справи.
 
За пунктом 5 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 6 частини першої статті 251 цього Кодексу, до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.
Відповідно до висновків, викладених у постанові Верховного Суду України від 01 лютого 2017 року у справі № 1957цс16, визнаючи наявність підстав, передбачених статтею 251 ЦПК України, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню,  суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, визначена у пункті 6 частини першої статті 251 цього Кодексу, застосовується у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов,  від яких залежить можливість її розгляду.
Згідно з частинами першою - третьою, шостою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Таким чином, при вирішенні клопотання щодо зупинення апеляційного провадження на підставі пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України, суд має враховувати приписи статті 367 ЦПК України, якою регламентується межі розгляду справи судом апеляційної інстанції й не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду. 
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові 14  лютого 2022 року при розгляді справи № 357/10397/19 (провадження № 61-5752сво21).
Крім того, необхідно приймати до уваги, що межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.
Матеріали цивільної справи № 755/12310/21 за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики дозволяють в достатній мірі встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
За таких обставин, апеляційний суд дійшов помилкового висновку про наявність підстав для зупинення провадження у цій справі до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі № 761/42987/23.
Висновки за результатом розгляду касаційної скарги
Згідно з частиною шостою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.
З огляду на викладене наявні правові підстави для задоволення касаційної скарги і скасування оскарженої ухвали суду апеляційної інстанції з направленням справи для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Київського апеляційного суду від 07 лютого 2024 року скасувати, справу передати для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її  прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                   М. Є. Червинська
 
Судді:                                                                              А. Ю. Зайцев 
 
Є. В. Коротенко 
 
В. М. Коротун
 
М. Ю. Тітов