Справа № 299/6622/23

Закарпатський апеляційний суд

  П  О  С  Т  А  Н  О  В  А 
І м е н е м У к р а ї н и

28.03.2024                 м. Ужгород

       Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І.В., за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , та його захисниці, адвокатки Лишенко Н.С., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 , 
                                                        в с т а н о в и в:
Постановою судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 06 грудня 2023 року, 

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с.Луково Іршавського району, адреса проживання АДРЕСА_1 (дані зі слів), офіційно не працевлаштований (дані зі слів), 

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 500 (п`ятсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 536,80 грн (п`ятсот тридцять шість гривень 80 коп).

Згідно з постановою, 11.09.2023, приблизно о 19 год 30 хв, ОСОБА_1 , на напрямку 81 прикордонного знаку (територія Пийтерфолвівської територіальної громади Берегівського району Закарпатської області) на відстані приблизно 300 метрів від державного кордону України в межах встановленої прикордонної смуги Берегівського контрольованого прикордонного району разом із іншою особою вчинив спробу незаконно перетнути державний кордон України до Румунії поза пунктом пропуску через державний кордон. 

В апеляційній скарзі  ОСОБА_1  просить поновити строк на апеляційне оскарження судового рішення, оскільки такий пропущено через поважні причини. Апелянт зазначає, що не брав участь у розгляді справи  у місцевому суді, оскаржувана постанова не була йому вручена у встановлені законом строки, зі змістом постанови ОСОБА_1  ознайомився лише 27.12.2023, у Єдиному реєстрі судових рішень. Водночас вказує на незаконність оскаржуваної постанови, просить її скасувати. Стверджує, що протокол серії ЗхРУ №004358 від 12.09.2023 є пошкодженим, тому такий не може вважатися належним доказом у справі, окрім цього у протоколі про адміністративне правопорушення не описано суть адміністративного правопорушення, не конкретизовано, у чому саме полягає спроба незаконного перетину державного кордону, не зазначено місце та спосіб вчинення апелянтом цих діянь. Стверджує, що жодних пояснень свідків не долучено до матеріалів справи, при цьому, звертає увагу на відсутність схеми правопорушення, на якій зафіксовані умовні позначки місця розташування, маршрут руху та лінію державного кордону. Жодного наміру перетинати державний кордон у  ОСОБА_1  не було. Звертає увагу на те, що протокол огляду, огляду речей та документів під час затримання не оформлявся. Апелянт просить оскаржувану постанову скасувати, закрити провадження у справі за відсутністю у його діях складу передбаченого  ч. 2 ст. 204-1 КУпАП адміністративного правопорушення.

Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 та його захисниці, адвокатки Лишенко Н. С., які підтримали доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що строк на апеляційне оскарження судового рішення підлягає поновленню, що підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.
Вирішуючи питання щодо необхідності поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення, апеляційний суд бере до уваги те, що розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснювався судом першої інстанції без участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 . Водночас, апеляційним судом береться до уваги те, що відомостями, які наявні у матеріалах справи, підтверджується, що ОСОБА_1 був обізнаний з тим, що справа відносно нього призначена до розгляду у місцевому суді на 06 грудня 2023 року, при цьому з наявного у матеріалах справи письмового заперечення на протокол про адміністративне правопорушення убачається, що ОСОБА_1 просив розглянути справу за його відсутності. У матеріалах справи міститься заява ОСОБА_1 про видачу копії рішення суду від 07 грудня 2023 року, однак, відомостей про те, що ОСОБА_1 копія оскаржуваної постанови надіслана у встановлений законом триденний строк, у матеріалах справи немає. Враховуючи вищезазначене, з метою забезпечення права особи на доступ до правосуддя, права на апеляційне оскарження, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, з огляду на викладені обставини, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, вважаючи, що такий пропущено через поважні причини.
При оцінці доводів апеляційної скарги про незаконність судового рішення апеляційний суд бере до уваги приписи таких нормативно – правових актів.
Відповідно до ст. 7 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Разом з тим, на суд покладається обов`язок відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення, сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників судового провадження.
Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Як зазначено у ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винувата особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами, як наголошується у ст. 251 КУпАП.
Доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, за встановлених та викладених у постанові обставин, підтверджується зібраними у справі доказами, зокрема такими.
Згідно із даними, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №004358 від 12.08.2023, 11.09.2023, приблизно о 19 год 30 хв, ОСОБА_1 , на напрямку 81 прикордонного знаку (територія Пийтерфолвівської територіальної громади Берегівського району Закарпатської області) на відстані приблизно 300 метрів від державного кордону України в межах встановленої прикордонної смуги Берегівського контрольованого прикордонного району разом із іншою особою вчинив спробу незаконно перетнути державний кордон України до Румунії поза пунктом пропуску через державний кордон. Дії ОСОБА_1 за порушення вимог ст.ст. 9,12 Закону України «Про державний кордон України» кваліфіковані за ч. 2 ст.204-1 КУпАП.
Вказаний протокол відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оформлений уповноваженою особою – начальником відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ОСОБА_2 у межах повноважень наданих особі, яка його склала, в якому зазначено дату і місце його складання, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол, відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за вчинене правопорушення, та інші відомості, необхідні для вирішення справи та який повністю узгоджується з іншими письмовими доказами, наявними в матеріалах справи.
При цьому, вищевказаний протокол про адміністративне правопорушення складено за відсутності перекладача та захисника, оскільки таких послуг ОСОБА_1 не потребував. Права та обов`язки ОСОБА_1 роз`яснено, зі змістом протоколу ознайомлено на зрозумілій йому мові, копію протоколу ОСОБА_1 отримав, доповнень та зауважень не мав.
Факт спроби ОСОБА_1 незаконно перетнути державний кордон України до Румунії поза пунктом пропуску через державний кордон, у складі групи осіб, за обставин, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення, також підтверджується й іншими доказами, наявними в матеріалах справи, зокрема, протоколом про адміністративне затримання ОСОБА_1 від 11 вересня 2023 року (а. с. 1), рапортом начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » старшого лейтенанта ОСОБА_2 (а. с. 4), письмовими поясненнями ОСОБА_1 , відповідно до змісту яких ОСОБА_1 підтвердив, що мав намір незаконно перетнути державний кордон України поза пунктом пропуску через державний кордон, у складі групи осіб (а. с. 5).
Будь-яких підстав не довіряти вищенаведеним доказам, апеляційний суд не вбачає, оскільки вони не викликають сумнівів у своїй достовірності і допустимості, а також у своїй сукупності відповідають фактичним обставинам справи про адміністративне правопорушення.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що начальник відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » старший лейтенант ОСОБА_2 був упереджений при проведенні перевірки та складанні щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, що в нього були підстави для обмови ОСОБА_1 та фальсифікації протоколу, і що він зацікавлений у результатах розгляду справи – у підтвердження таких даних у матеріалах справи відсутні які-небудь докази, і таких до апеляційної скарги не додано.
Тому, апеляційний суд доходить висновку, що начальник відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » старший лейтенант ОСОБА_2 при виконанні своїх функціональних обов`язків діяв у межах наданих йому повноважень.
Разом із тим, апеляційним судом не встановлено й будь-яких фактів про застосування щодо ОСОБА_3 незаконних методів, які призвели до підписання протоколу про адміністративне правопорушення, інших документів, які містяться у матеріалах справи. З огляду на це, апеляційний суд розцінює критично та відхиляє доводи апелянта про те, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що ОСОБА_3 вчинив адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.
При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення апеляційний суд також бере до уваги приписи таких нормативно-правових актів.
Згідно зі ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.
Згідно зі ст. 12 Закону, пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України. Пропуск транспортних засобів, вантажів через державний кордон України провадиться відповідно до законодавства України і міжнародних договорів України. Відповідно до міжнародних договорів України Кабінетом Міністрів України може бути встановлено спрощений порядок пропуску осіб, транспортних засобів, вантажів через державний кордон України.
Відповідно до Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» 24 лютого 2022 року на території Україні запроваджено воєнний стан (воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень).
Окрім того, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 в Україні запроваджено загальну мобілізацію, що передбачає здійснення визначених Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходів, зокрема, обмеження виїзду чоловіків віком 18-60 років за кордон.
При оцінці доводів апеляційної скарги про те, що протокол серії ЗхРУ №004358 від 12.09.2023 є пошкодженим, тому такий не може вважатися належним доказом у справі, окрім цього у протоколі про адміністративне правопорушення не описано суть адміністративного правопорушення, не конкретизовано, у чому саме полягає спроба незаконного перетину державного кордону, не зазначено місце та спосіб вчинення апелянтом цих діянь, апеляційний суд вказані твердження до уваги не бере, оскільки такі свого підтвердження не знайшли. 
Дослідивши кожен окремий доказ на предмет належності та допустимості, апеляційний суд вважає, що вищевказані твердження є необґрунтованими, оскільки протокол про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №004358 від 12 вересня 2023 року, складений відносно ОСОБА_1 у його присутності та підписаний ним особисто, відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, позаяк містять виклад суті вчиненого правопорушення та є джерелом доказів у справі, оскільки містять інформацію як про подію адміністративного правопорушення, так і про особу, яка його вчинила. При цьому, жодних відомостей про те, що ОСОБА_1 просив скористатися правовою допомогою адвоката, у матеріалах справи немає. 
Крім цього, апеляційний суд не вбачає підстав для визнання вказаного протоколу нечитабельним, оскільки зміст протоколу чіткий та зрозумілий, обставини, викладені у процесуальному документі, відображені в інших письмових доказах, які повністю узгоджуються між собою, є належними, допустимими та достатніми, у достовірності яких у апеляційного суду сумнівів не виникає, адже зібрані вони відповідно до вимог КУпАП, порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено.
Поряд з цим, жодного доказу, який би ставив під сумніви правомірність складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 суду першої та апеляційної інстанції не надано.
Твердження апелянта про те, що наміру перетинати державний кордон України у ОСОБА_1 не було, при цьому, цей факт не засвідчений ні протоколом огляду, огляду речей та документів під час затримання, ні поясненнями свідків, ні схемою правопорушення, на якій зафіксовані умовні позначки місця розташування, маршрут руху та лінію державного кордону, апеляційний суд визнає безпідставними, оскільки вони спростовуються сукупністю доказів, що містяться у матеріалах справи.
Апеляційний суд бере до уваги те, що ОСОБА_1 не надав доказів того, що відносно нього був вчинений моральний тиск чи незаконні дії з боку прикордонників, що призвело до підписання вказаних процесуальних документів. Між тим, апеляційний суд враховує відсутність будь - яких доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 оскаржував нібито незаконні дії працівників прикордонної служби, які склали відносно нього протокол про адміністративне правопорушення у передбачений законом спосіб.
Враховуючи той факт, що ОСОБА_1 не ставить під сумніви те, що підписував наявні у справі процесуальні документи саме він, а не інша особа, апеляційний суд вважає безпідставними його твердження про те, що жодних дій, за які передбачена відповідальність за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП він не вчиняв. Вищенаведене дає обґрунтовані підстави вважати, що доводи апеляційної скарги в цій частині спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від відповідальності за вчинені ним адміністративні правопорушення.
Відхиляючи доводи апелянта в цій частині, апеляційний суд враховує те, що при оскарженні судового рішення стороною захисту не заявлялись жодні клопотання про необхідність допиту свідків чи прикордонника, який склав протокол відносно події за участі ОСОБА_1 , при цьому не надано жодних доказів, які можуть ставити під сумніви законність дій прикордонника під час затримання ОСОБА_1 та складання відносно нього процесуальних документів.
Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, апеляційний суд вважає, що такими доведено той факт, що ОСОБА_1 , будучи обізнаним щодо загальновідомих правил перетину кордону України та про тимчасову заборону виїзду за межі України громадянам України чоловічої статі віком від 18 до 60 років, вчинив адміністративне правопорушення, а саме спробу незаконного перетину державного кордону поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон, вчинене групою осіб. Підстав мати сумніви у достовірності наявних письмових доказів, апеляційний суд не вбачає.
З огляду на наведене вище, апеляційний суд доходить висновку про те, що судом першої інстанції ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винуватим у вчиненні передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП адміністративного правопорушення, а адміністративне стягнення, яке накладено на ОСОБА_1 у межах санкції ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення, і в свою чергу є необхідним і достатнім для виправлення і виховання ОСОБА_1 у дусі точного та неухильного додержання законів та запобігання новим правопорушенням.
На інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.
Тому, постанова суду першої інстанції як законна та обґрунтована залишається без зміни, а подана стороною захисту апеляційна скарга – без задоволення.
Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що жодних доказів, які б спростовували чи впливали на висновки суду першої інстанції апелянтом не надано, і будь-яких клопотань із цього приводу не заявлено.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
                                                               П О С Т А Н О В И В :
        
Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження судового рішення. 
Апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 , залишити без задоволення. 
Постанову судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 06 грудня 2023 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                                       Іван СТАН