Дата документу 23.05.2024 Справа № 336/10649/23

Запорізький Апеляційний суд

 
ЄУН 336/10649/23  Пр. № 22-ц/807/903/24	Головуючий у 1 інстанції: Галущенко Ю.А. Суддя-доповідач Гончар М.С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 травня 2024 року                                                        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді (судді-доповідача)                Гончар М.С.
суддів                                                Кочеткової І.В., Онищенка Е.А.
розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ОТП БАНК» на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 лютого 2024 року у справі за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ОТП БАНК» (надалі – Банк) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2023 року Банк звернувся до суду із позовом (а.с. 1-9), в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за договором № 2018365727_CARD від 23.03.2018р. станом на 27.06.2023 у розмірі 87005,62 грн., що складається із: заборгованості за тілом кредиту - 24986,45 грн., заборгованості за відсотками - 1915,06 грн., заборгованості за прострочене тіло кредиту - 32013,55 грн., заборгованості за простроченими відсотками - 28090,56 грн., від сплати якої відповідач на користь Банку у добровільному порядку ухиляється, а також судовий збір в розмірі 2684,00 грн.
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Галущенко Ю.А. (а.с. 89). Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 93-94) відкрито провадження у цій справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 лютого 2024 року (а.с. 147-157) в задоволенні позову Банку у цій справі відмовлено. 
Стягнуто з Банку (ЄДРПОУ 21685166) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу в сумі 9000,00 грн.
Відповідач ОСОБА_1  із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції погодився, останнє в апеляційному порядку не оскаржував.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції у цій справі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, Банк, як позивач, у своїй апеляційній скарзі (а.с. 165-170) просив рішення суду першої інстанції у цій справі скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Банку в повному обсязі, відмовити у задоволенні вимог відповідача щодо стягнення витрат на правничу допомогу, стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 4026,00 грн.
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 182). Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 25 березня 2024 року (а.с. 188), дану справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання (а.с. 189). 
Оскільки, згідно зі ст. 368 ч. 1 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. 
Відповідно до ст. 369 ч. 1 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
За змістом ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
22 листопада 2023 у справі щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах. Так, КСУ визнав неконституційними пункти 1, 5 ч. 6 статті 19 Цивільного процесуального кодексу, які визначають, що малозначними справами є: 1 – справи, у яких ціна позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб – тобто, станом на 2023 рік 268400,00 грн.; 5 – справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує 250 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто, 671000,00 грн. Зокрема, КСУ зазначив, що установлення у процесуальному законі розміру ціни позову як критерію для віднесення справи до категорії малозначних має бути ґрунтовано на принципові домірності, що зобов?язує державу визначити в Кодексі такий розмір ціни позову, який не буде надмірним для обраної мети та не спотворить розуміння справи як малозначної для особи. Разом з тим, визначені розміри ціни позову як критерії віднесення справи до категорії малозначних у сумах 268400,00 грн. та 671000,00 грн. є не лише значними, а й перевищують установлені в законі розміри прожиткового мінімуму для працездатних осіб та мінімальної заробітної плати. Зокрема, визначений у пункті 1 ч. 6 статті 19 ЦПК розмір ціни позову перевищує 40 мінімальних заробітних плат та дорівнює 8 рокам одержання особою виплат у разі, якщо ці виплати дорівнюватимуть розміру прожиткового мінімуму. За пунктом 5 ціна позову перевищує 100 мінімальних заробітних плат та дорівнює 20 рокам одержання особою виплат у розмірі прожиткового мінімуму. Ці пункти утрачають чинність через 6 місяців із дня ухвалення КСУ цього Рішення, тобто, у травні 2024 року. До того часу Верховній Раді треба привести нормативне регулювання, установлене цими пунктами ЦПК у відповідність до Конституції та цього Рішення КСУ.
Відповідач ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 подав апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу Банку у цій справі із додатками (а.с. 193-210), в якому у тому числі останній просив апеляційний суд стягнути з Банку на користь ОСОБА_1 судові витрати, на професійну правничу допомогу, понесені ним у суді апеляційної інстанції у розмірі 11000,00 грн.
В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження. В автоматизованому порядку 20.05.2024 року (а.с. 215-216) суддями Кочетковою І.В. та ОСОБА_3 у цій справі замінено суддів Маловічко С.В. (у зв`язку із звільненням останньої у відставку) та ОСОБА_4 (у зв`язку із тривалою відпусткою останньої). 
Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга Банку у цій справі підлягає задоволенню з таких підстав.
В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 374 ч. 1 п. 2 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю … і ухвалити … нове рішення… 
Згідно із ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України судовими рішеннями є рішення, постанови. 
В силу вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення …та ухвалення нового рішення …є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.
Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову Банку у цій справі у повному обсязі, керувався ст. ст. 4 - 5, 13, 76-81, 133, 141, 247, 263-265, 274-282 ЦПК України та виходив із такого.
Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 23.03.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Банку з Анкетою-заявою на отримання кредиту.
23.03.2018 року між Банком та ОСОБА_1 було укладено змішаний кредитний договір №2018365727 від 23.03.2018 року, згідно якого Банк надав йому кредит у сумі 16686,00 грн. на придбання товару у продавця, 300,00 грн. на сплату додаткових послуг банку, всього на суму 3237,82 грн. на 24 місяці зі сплатою кредиту відповідно до графіка платежів та розрахунків.
Відповідно до п. 2. Кредитного договору, регулюється видача та обслуговування кредитної картки Позичальника. Цим Позичальник підтверджує факт приєднання до Публічного договору про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток (особистих), що розміщений на Інтернет сайті Банку (https://wwvv.otpbank.com.ua) (надалі - Публічний договір) та на умовах викладених в цьому розділі. Відповідно до п. 2.1. Кредитного договору, за умови належного виконання Позичальником умі Кредитного договору та прийняття Банком позитивного рішення щодо надання Держателю кредит Банк відкриває Держателю Картковий рахунок в гривнях та випускає кредитну картку типу МС GOLD, відкриває відновлювальну Кредитну лінію, а також виконує розрахункове обслуговування Платіжні операцій здійснених з використанням Кредитної картки, її реквізитів чи без використання Картки. Відповідно до п. 2.2. Кредитного договору, загальний розмір Кредитної лінії складає 2000,00 грн. Відповідно до п. 2.3. Кредитного договору, строк користування Кредитною лінією становить 3 роки з моменту підписання Банком і Позичальником цього Договору. Відповідно до п. 2.4. Кредитного договору, за користування Кредитною лінією, в тому числі Простроченим Кредитом та Овердрафтом, Банк нараховує проценти в розмірі встановленому Тарифам Банку та на дату укладення Угоди розмір процентів становить 5 % в місяць, що діє після закінчення Пільгового періоду по операціях розрахунків карткою за товари, послуги та в мережі Інтернет, та по операціях зняття готівки в банкоматах та пунктах видачі готівки. У разі виникнення несанкціонованої овердрафту відсотки нараховуються від суми заборгованості 0,1 % за день. Відповідно до п. 2.5. Кредитного договору, за користування Кредитною лінією, наданої Держателю протягом Розрахункового циклу, Держателю встановлюється Пільговий період користування Кредитом. Тривалість Пільгового періоду визначається Тарифами Банку, а розмір процентної ставки впродовж Пільгового періоду становить 0,01 % річних. На підтвердження отримання кредитної картки ОСОБА_1 було видано розписку у якій останній своїм підписом підтвердив отримання ним банківської платіжної картки Банку та те, що з правилами користування карткою та діючими тарифами Банку ознайомлений. Окрім того, згідно п. 3 паспорта споживчого кредиту, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит Банк надав ОСОБА_1 кредит у сумі 16986,00 грн. безготівково шляхом перерахування коштів на придбання товарів та кредит за кредитною лінією з лімітом 2000,00 грн. на картковий рахунок на строк 36 місяців з правом пролонгації.
Відповідно до рахунку – фактура №СФZPN-0000001665 від 23 березня 2018 року, видаткової накладної №ЧZPN- від 23 березня 2018 року, ОСОБА_1 отримав в магазині «Комфі» товар на суму 18186,00 грн.
04.07.2023 року Банк надіслало на адресу ОСОБА_1 вимогу про дострокове виконання грошового зобов`язання, в якій повідомлено останню про стан заборгованості за кредитним договором, з вимогою сплатити прострочену заборгованість за кредитом.
Також Банком надано Договір про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток (особистих), затверджений наказом №139-2 від 10.05.2017 року з Додатком №2 до Договору про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток (особистих).
Відповідно до п. 8.1 Правил користування карткою, шляхом укладання Заяви-Анкети/Договору/Кредитного Договору про споживчий кредит (у тому числі фактичним користуванням Клієнтом кредитними коштами (Кредитною лінією) на Картрахунку), Банк та Клієнт підтверджують факт укладання між ними кредитного договору та на умовах, викладених в цьому розділі Правил. Відповідно до п. 8.5 Правил користування карткою, за користування Кредитом, банк нараховує проценти, які розраховуються Банком на підставі процентної ставки, розмір якої визначається Тарифами Банку, а на дату укладання Кредитного договору розмір процентної ставки зазначений в Заяві-Анкеті/Кредитному договорі. Відповідно до п. 8.10 Правил користування карткою, укладанням Договору Клієнт доручає Банку самостійно списувати грошові кошти (договірне списання) з Карткового рахунку Клієнта для погашення Боргових зобов`язань за Договором. У разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за Договором у повному обсязі ця сума погашає вимоги Банку у такій черговості: прострочена до повернення сума Кредиту (Мінімального платежу); прострочені проценти за користування Кредитом; нарахована сума Кредиту (Мінімальний платіж); нараховані проценти за користування Кредитом; штраф, пеня, інші необхідні платежі. В будь-якому випадку Боргові зобов`язання повинні бути виконані в повному розмірі таких Боргових зобов`язань не пізніше спливу строку дії Кредитного договору. Відповідно до п. 8.12 Правил, кредитний договір набуває чинності з моменту укладення сторонами договору і діє протягом 36 календарних місяців (з правом пролонгації). У випадку, якщо протягом 30-ти календарних днів до дати закінчення строку дії кредитного договору жодна із сторін не ініціювала розірвання кредитного договору шляхом направлення на адресу іншої сторони відповідного листа/укладення відповідної Заяви-анкети, строк дії кредитного договору продовжується на наступні 36 календарні місяці і на тих же умовах.
Банком проведено розрахунок заборгованості за кредитним договором №2018365727 від 23.03.2018 року, з якого вбачається, що заборгованість боржника ОСОБА_1 на час проведення розрахунку становить 87005,62 грн., із них: 24986,45 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 1915,06 грн. – заборгованість за відсотками; 32013,55 грн. – заборгованість за простроченим тілом кредиту; 28090,56 грн. – заборгованість за простроченими відсотками.
Розрахунок заборгованості підтверджує активацію картки, отримання на картковий рахунок грошових коштів та рух кредитних коштів по ній, фіксуючи користування особи, зняття та погашення сум кредитних коштів.
Розрахунок заборгованості, наданий Суду на дослідження Позивачем, є офіційним документом, що виготовляється уповноваженим працівником Банку у ліцензованому програмному забезпеченні, у якому вбачаються усі наявні на рахунку Клієнта кошти та фіксується їх розподіл на погашення заборгованості.
Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (в редакції, чинній на час вирішення справи судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій).
Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.
До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16.09.2020 року по справі № 200/5647/18 та від 28.10.2020 року по справі № 760/7792/14-ц.
Спір між сторонами виник з договірних правовідносин, які врегульовані нормами Цивільного кодексу України в частині позики та договору кредиту, а також регулюються загальними положеннями про договір та зобов`язання.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.
Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
Якщо інше не встановлено законом, у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитодавець самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, а в разі збільшення процентної ставки - поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки протягом 15 календарних днів, що настають за днем, з якого застосовується нова ставка.
У разі незгоди позичальника із збільшенням процентної ставки позичальник зобов`язаний погасити заборгованість за договором у повному обсязі протягом 30 календарних днів з дня отримання повідомлення про збільшення процентної ставки. З дня погашення заборгованості за кредитним договором у повному обсязі зобов`язання сторін за таким договором припиняються. При цьому до моменту повного погашення заборгованості, але не більше 30 календарних днів з дати отримання повідомлення про збільшення процентної ставки, застосовується попередній розмір процентної ставки.
У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен забезпечувати точне визначення розміру процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитодавець не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.
Індекс, що використовується у формулі визначення змінюваної процентної ставки, повинен відповідати таким вимогам: 1) поточне значення індексу повинно періодично, але не рідше одного разу на місяць, публікуватися в медіа або оприлюднюватися через інші загальнодоступні регулярні джерела інформації. Кредитний договір повинен містити посилання на джерело інформації про відповідний індекс; 2) індекс повинен ґрунтуватися на об`єктивних індикаторах фінансової сфери, що дозволяють визначити ринкову вартість кредитних ресурсів; 3) значення індексу повинно встановлюватися незалежною установою з визнаною діловою репутацією на ринку фінансових послуг.
У разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі визначається максимальний розмір процентної ставки, що може бути застосований.
Особливості застосування змінюваної процентної ставки за договором про надання споживчого кредиту встановлюються законом.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку Банк).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
У анкеті-заяві позичальника від 23 березня 2018 року процентна ставка не зазначена.
Крім того, у цій анкеті-заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді сплати прострочених відсотків за порушення зобов`язання та визначення їх розміру.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками та простроченими відсотками за користування кредитними коштами.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором 23 березня 2018 року, посилався на Анкету-заяву разом з Правилами користування карткою, Тарифи, Графіки платежів та Паспорт споживчого кредиту, як невід`ємні частини спірного договору.
Договором про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток (особистих) (Публічний) затверджений наказом №139-2 від 10.05.2017 року та правила користування карткою, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін за порушення строків платежів та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору, позовну давність щодо вимог банку, та інші умови.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та правилами користування карткою в Банку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати прострочених відсотків, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
Як вбачається з постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17 (Провадження №14-131цс19) від 03 липня 2019 року, неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої ст. 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (https://www.otpbank.com.ua) неодноразово змінювалися самим Банком в період - з часу виникнення спірних правовідносин (08 квітня 2019 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (02 лютого 2023 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви договір про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток (Публічний) №38-1 від 11 лютого 2019 року та правила користування карткою у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків та прострочених відсотків за користування кредитними коштами за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком договір про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток (особистих) (Публічний) затверджений наказом №139-2 від 10.05.2017 року та правила користування карткою, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
За таких обставин посилання позивача на договір про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток (особистих) (Публічний) затверджений наказом №139-2 від 10.05.2017 року та правила користування карткою, як на підтвердження розрахунків заборгованості по відсотках (1915,06 грн.) та за простроченими відсотками (28090,56 грн.), суд відкидає, як неспроможні.
У той же час встановлено, що розмір відсотків за користування кредитними коштами визначено умовами паспорту споживчого кредиту та умовами кредитного договору №2018365727 від 23.03.2018 року, в якому розмір процентної ставки становить 5% щомісячно, які підписано і погоджено відповідачем з дотриманням порядку встановленого Законом.
Проте ні в позові, ні в його матеріалах, ні в звіті-розрахунку з 05.05.2018 року по 27.06.2023 року, ні в довідці про наявність заборгованості на 27.06.2023 року позивачем в жодний спосіб не визначено конкретний розмір відсотків (будь-яка визначена відсоткова ставка тощо в розрахунках не зазначена) та порядок їх нарахування, а відтак перед судом не обґрунтовано і не доведено, що нарахування відсотків, як поточних в розмірі 1915 грн. 06 коп., так і прострочених в розмірі 28090,56 грн. здійснено з дотриманням умов кредитного договору.
А тому, суд першої інстанції вважав позов Банку у цій частині є недоведеним та необґрунтованим, отже в цій частині позовних вимог Банку слід відмовити.
Викладене ґрунтується на правовій позиції Верховного суду в постанові від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17-ц.
Щодо стягнення 24986,45 грн. заборгованості за тілом кредиту та 32013,55 грн. заборгованості за прострочене тіло кредиту, суд зазначає наступне.
Відповідно до наданому розрахунку заборгованості станом на 27.06.2023 року ОСОБА_1 було використано 109098,11 грн. та здійснено надходжень коштів у розмірі 119898,30 грн., також нарахована плата за обслуговування рахунку в розмірі 3483,00 грн., та % за недозволені перевитрати у розмірі 94322,81 грн.. Водночас відповідачем, не надано розрахунок, який би спростував наданий розрахунок позивачем.
Тіло кредиту - це сума, яку позичальник фактично отримує на руки. У неї входить тільки основний борг. Прострочене тіло кредиту є сумою яку позичальник не повернув.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просить стягнути з відповідача прострочене тіло кредиту, однак у Заяві-анкеті позичальника від 23 березня 2018 року плата за прострочене тіло кредиту не визначена, крім того, в матеріалах справі відсутні докази можливості його нарахування. Отже, вимога про стягнення простроченого тіла кредиту є безпідставною через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по його сплаті в Заяві-анкеті від 23 березня 2018 року, оскільки тіло кредиту і прострочене тіло кредиту не є тотожними поняттями.
Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 190/1419/19-ц (провадження № 61-10096св20), від 15 червня 2022 року у справі №313/181/21 (провадження № 61-20039св21).
Як вбачається з наданої позивачем довідки про наявність заборгованості на 27.06.2023 року, відповідачем отримано кредит у розмірі 109098,11 грн. та ним були повернуті отримані суми кредиту у більшому розмірі, ніж отримано. Разом тим, позивачем заявлено вимогу про стягнення тіла кредиту в розмірі 24986,45 грн., однак ним не надано доказів, які б обґрунтовували нарахування тіла кредиту у зазначеному розмірі.
Суд першої інстанції вважав, що позивачем не доведено, що відповідачем було порушено його право та не виплачені кошти, які ним були отримані, а тому відсутні підстави в задоволені вимог шляхом стягнення з боржника в примусовому порядку суми непогашеної заборгованості.
Отже, всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд першої інстанції дійшов висновку, що позов Банку у цій справі не підлягає задоволенню.
Щодо вирішення питання про судові витрати на професійну правничу допомогу відповідача суд першої інстанції зазначав таке. 
Згідно з положеннями ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Зі змісту положень даної норми вбачається, що витрати на правничу допомогу адвоката складаються з: гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також сум, що підлягають сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, і ці суми встановлюються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Вказаною нормою також передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони. У разі недотримання вищезазначених вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, крім інших обставин, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи та чи є розмір таких витрат обґрунтованим.
Відповідно до положень ч. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зробила висновок, що вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фінансовий розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумний та враховувати витрачений адвокатом час.
Як встановлено з матеріалів справи, 24 червня 2022 року між ОСОБА_1 та Адвокатським бюро «Данила Тивоненка «Пріоритет» було укладено договір про надання професійної правничої допомоги №24/06.
Відповідно до Договору про надання послуг 24/06 від 24 червня 2022 року Клієнт доручає, а Адвокатське бюро бере на себе зобов`язання надавати правничу допомогу Клієнту усіма законними методами та способами для захисту та відновлення порушених, оспорюваних та/або невизнаних прав і законних інтересів Клієнта, а Клієнт зобов`язується сплатити гонорар (винагороду) за надану правничу допомогу та компенсувати фактичні витрати Адвокатського бюро.
27.11.2023 року представником відповідача ОСОБА_1 – адвокатом Тивоненко Д.Ю. було подано до суду відзив на позовну заяву АТ «ОТП Банк».
23 листопада 2023 року між відповідачем та Адвокатським бюро «Данила Тивоненка «Пріоритет» було підписано акт №1 надання послуг до Договору №24/06 від 24 червня 2022 року, згідно якого Адвокатським бюро надано Клієнту послуги правничої (правової) допомоги, вартістю 13500,00 грн.
Дослідивши надані представником відповідача документи, дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд виходить з того, що при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Подібні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних із оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).
Крім того, саме такий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 01.09.2021 року, винесеній за результатами розгляду справи № 178/1522/18.
З огляду на викладене, дослідивши наявні в матеріалах справи докази понесених витрат на професійну правничу допомогу, враховуючи складність справи, розгляд справи без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, а також обсяг виконаних адвокатом робіт, суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення з позивача на користь ОСОБА_1 понесених ним витрати на професійну правничу допомогу в сумі 9000,00 грн.
Отже, суд першої інстанції вважав за необхідне стягнути з Банку на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9000,00 грн.
Проте із такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з таких підстав.
Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України – питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду. 
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції у цій справі не відповідає. 
Суд першої інстанції у порушення вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України не сприяв повному та всебічному з`ясуванню обставин цієї справи. Має місце неповне з`ясування обставин судом першої інстанції, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції помилково визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
Так, апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції помилково ввжав у цій справі, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь Банку заборгованіості з відсотків, при цьому також помилково врахувавши у цій справі на виконання вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, правовідносини в якій не не є подібними за правовідносини (фактичними обставинами) у цій справі. 
А тому, посилання суду першої інстанції на недоведеність з боку Банку, що саме ці Умови і правила розуміла відповідач та ознайомилась і погодилась з ними є безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на приписах Закону України “Про електронну комерцію”.
Суд першої інстанції у цій справі мав виходити із:
- презумпції правомірності правочину (ст. 204 ЦК України) – вищезазначеного кредитного договору сторін із численними додатками (а.с.44-70), підписаного сторонами, та зокрема  ОСОБА_1  без зауважень (належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні та стороною відповідача суду не надані), оскільки його недійсність прямо не встановлена законом та він не визнаний судом недійсним (належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні, відповідач чи його представник у цій справі зустрічного позову про визнання недійсним вищезазначеного кредитного договору сторін не заявляли, також у матеріалах цієї справи відсутнє будь-яке рішення іншого суду в іншій справі про визнання вищезазначеного кредитного договору сторін недійним),
- принципу обов`язковості договору (ст. 629 ЦК України), за змістом якої вищезазначений кредитний договір сторін є обов`язковим для виконання його сторонами. 
Що узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19 та від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20 (щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України “Про електронну комерцію”). 
Оскільки, апеляційним судом встановлено, що 23.03.2018 р. між Банком та ОСОБА_1 було саме укладено письмовий договір про споживчий кредит №2018365727 саме з підписами сторін, у тому числі позивальника ОСОБА_1 від 23.08.2028 року (а.с.44) та з численними додатками до нього (а.с. 45-70), на підставі якого Банк надав відповіачу кредит, а відповідач отримав його на умовах, передбачених кредитним договором, на підставі анкети – заяви позичальника  ОСОБА_1  від 23.03.2028 року (а.с. 47) .
Укладений сторонами договір №2018365727 від 23.03.2018 р. є змішаним, в якому містяться елементи різних договорів і Клієнту (споживачу) надаються декілька різних видів послуг - споживче кредитування та кредитування по виданій платіжній пластиковій картці.
Відповідно до умов договору про споживчий кредит №2018365727 від 23.03.2018 р. ОСОБА_1 отримав два типи кредиту одночасно, а саме: відповідно до п. 1 Договору про споживчий кредит - кредит у розмірі 16986,00 грн.. на придбання товару у Продавця на строк до 03.12.2020 р. (а.с. 50-52) та відповідно до п. 2 Договору про споживчий кредит (Видача та обслуговування Кредитної картки Позичальника) - кредитну лінію із встановленим розміром кредитного ліміту у розмірі 2000,00 грн. (з можливістю збільшення відповідно до умов кредитного договору) на строк 3 роки (з правом пролонгації). (а.с. 53)
Заборгованість у відповідача ОСОБА_1 перед Банком за вищезазначеним договором № 2018365727_CARD від 23.03.2018р. станом на 27.06.2023 у розмірі 87005,62 грн., що складається із: заборгованості за тілом кредиту - 24986,45 грн., заборгованості за відсотками - 1915,06 грн., заборгованості за прострочене тіло кредиту - 32013,55 грн., заборгованості за простроченими відсотками - 28090,56 грн. (розрахунок а.с. 11-23), від сплати якої відповідач на користь Банку у добровільному порядку ухиляється, виникла саме у зв`язку із користуванням кредитною лінією, тобто на підставі п. 2 кредитного договору (звіт-рахунок а.с. 24-43).
Відповідно до п. 2.4 договору про споживчий кредит№ 2018365727_CARD від 23.03.2018р., підписаного Банком та позичальником ОСОБА_1 23.03.2028 року (копія договору з підписом позичальника Хахай від 23.03.2028 року а.с. 44, належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні та стороною відповідача апеляційному суду не надані), за користування Кредитною лінією, в тому числі Простроченим Кредитом та Овердрафтом. Банк нараховує проценти в розмірі встановленому Тарифами Банку та на дату укладення Угоди розмір процентів становить 5 % в місяць, що діє після закінчення Пільгового періоду по операціях розрахунків карткою за товари, послуги та в мережі Інтернет, та по операціях зняття готівки в банкоматах та пунктах видачі готівки. У разі виникнення несанкціонованого овердрафту відсотки нараховуються від суми заборгованості 0,1 % за день (а.с.44).
Відповідно до п. 2.5. Кредитного договору, за користування Кредитною лінією, наданою Держателю протягом Розрахункового циклу. Держателю встановлюється Пільговий період користування Кредитом. Тривалість Пільгового періоду визначається Тарифами Банку, а розмір процентної ставки впродовж Пільгового періоду становить 0.01 % річних(а.с.44).
Оскільки, у відповідача наявний примірник Тарифів Банку, представник відповідача не заперечував цей факт у суді першої інстанції (належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні та стороною відповідача апеляційному суду не надані), Банк не долучав до матеріалів цієї справи саме у суді першої інстанції тарифи Банку на операції з платіжними кредитними картками «Мані на кармані легка» міжнародної платіжної системи МаsterCard WorldWide для фізичних осіб, що діють з 19.01.2018 р., з аналізу яких можна зробити висновок, що вони повністю відповідають умовам вищезазначеного договору про споживчий кредит №2018365727 від 23.03.2018 р., та які вперше у цій спраі надані останнім лише до його апеляційної скарги апеляційному суду (а.с.179), а тому останні можуть бути прийняті апеляційним судом до уваги у цій справі лише як додаткові докази у цій справі до вже наявних у справі, що підтверджують ці обставини (а.с.44), на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України, з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обгрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги Банку.
При вищевикладених встановлених апеляційним судом фактичних обставинах цієї справи висновок суду першої інстанції про те, що умовами кредитного договору №2018365727 від 23.03.2018 р. не передбачено сплату процентів за користування споживчим кредитом є помилковим та ґрунтується на припущеннях, що суперечить вимогам ст. 81 ч. 6 ЦПК України.
Крім того, апеляційним судом встановлено, що відсотки за користування кредитом, які нараховувалися Банком відповідачу ОСОБА_1 , як позичальнику, за вищезазначеним договором на підставі п. 2 кредитного договору поділяються на відсотки (поточні) та прострочені відсотки.
Відповідно до п. 3.3 кредитного договору, невід`ємною частиною цього Договору є Правила кредитування та Публічний договір (а.с. 54-70), що розміщені на сайті Банку: https://www.otpbank.com.ua (а.с.44).
Підписанням цього Договору позичальник підтвердив, що ознайомився з Правилами кредитування та Публічним договором, погоджується з ними та зобов`язується належно та неухильно виконувати свої обов`язки, визначені ними, а також підтверджує факт отримання примірника Правил кредитування.
Відповідно до п. 1. Правил користування карткою, визначено, що платіжний період - встановлений період, що починається з дати наступної за останнім днем Розрахункового циклу та закінчується в останній день внесення Мінімального платежу, протягом якого Клієнт зобов`язаний здійснити платіж з метою погашення кредитних зобов`язань, але не менше суми Мінімального платежу, що передбачений Тарифами.
Відповідно до п. 1. Правил користування карткою, визначено, що розрахунковий цикл - період часу, за який і на дату завершення якого Банк розраховує поточні Боргові зобов`язання Клієнта та суму платежу, що підлягає сплаті. Розрахунковий цикл дорівнює одному місяцю. Розрахунковий цикл індивідуальний та залежить від дати оформлення Договору.
Відповідно до п. 8.9. Правил користування карткою, Клієнт зобов`язаний протягом кожного Платіжного періоду сплачувати Банку повну суму Мінімального платежу. Якщо дата сплати Мінімального платежу є вихідним, святковим чи неробочим днем, сплата Мінімального платежу повинна бути здійснена Клієнтом не пізніше останнього робочого дня, що передує цьому дню.
Відповідно до п. 8.10. Правил користування карткою, укладенням Договору Клієнт доручає Банку самостійно списувати грошові кошти (договірне списання) з Карткового рахунку Клієнта для погашення Боргових зобов`язань за Договором.
У разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за Договором у повному обсязі ця сума погашає вимоги Банку у такій черговості: прострочена до повернення сума Кредиту (Мінімального платежу); прострочені проценти за користування Кредитом; нарахована сума Кредиту (Мінімальний платіж); нараховані проценти за користування Кредитом; штраф, пеня, інші необхідні платежі (графікі платежів з підписом позивальника ОСОБА_1 а.с. 45, 48).
В будь-якому випадку Боргові зобов`язання повинні бути виконані в повному розмірі таких Боргових зобов`язань не пізніше спливу строку дії Кредитного договору (а.с. 44).
Таким чином, ОСОБА_1 , підписавши Кредитний договір 2018365727_ CARD, зобов`язався щомісячно до кінця строку дії кожного Платіжного періоду сплачувати мінімальний платіж, що включає в себе часткове погашення тіла кредиту та % за користування цими коштами.
Розмір обов`язкового мінімального платежу міститься в Тарифах Банку, які отримав т підписав ОСОБА_1 , при підписанні Кредитного договору, а також зазначається в Паспорті споживчого кредиту(а.с.47 – 47 зворот).
У випадку несплати мінімального платежу заборгованість, яка не погашена Клієнтом в термін (строк), установлений Кредитним договором переходить в прострочені боргові зобов`язання. В подальшому прострочені боргові зобов`язання додаються до мінімального платежу, який Боржник має сплатити в наступному Платіжному періоді.
Тобто заборгованість за простроченими відсотками — це нараховані відсотки за кредит, які не було сплачено боржником в попередніх платіжних періодах. Фактично кожного Платіжного періоду у випадку несвоєчасної сплати мінімального платежу відбувається перенесення поточної заборгованості в прострочену.
У звіт-рахунку (Виписці про рух коштів по рахунку) за період з 24.09.2022 р. по 23.10.2022 р, відображено Банком всі операції по картковому рахунку відповідача та відображено перенесення % за кредит на прострочені відсотки (а.с. 24-43).
Контррозрахунок відсотків відповідача суду у матеріалаи цієї справи не наданий, вказаний розрахунок відсотків Банку належними, допустими доказами зі сторони відповідача у цій справі не спростований.
Стягнення прострочених відсотків не є окремим видом нарахування, а є лише відсотками за користування кредитом, які мав би сплатити Боржник в попередніх розрахункових періодах, однак не сплатив.
Стягнення заборгованості за простроченим тілом кредитом та простроченими відсотками не є подвійним стягненням заборгованості.
Так, Конституційний Суд України у рішенні від 22 червня 2022 року по справі № 3-188/2020(455/20), за конституційною скаргою Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" щодо відповідності Конституції України (конституційності) припису першого речення частини першої статті 1050 Цивільного кодексу України зазначив, що керуючись принципом расїа зипї зегуапсіа (договорів слід додержувати), ураховуючи приписи частини першої статті 190, абзацу другого частини першої статті 1048 Кодексу, усталену судову практику національних судів щодо правомірності стягнення процентів за користування кредитом, що їх нараховано за прострочений період, яка не зазнавала змін протягом 2011 -2017 років, Конституційний Суд України дійшов висновку, що як на момент укладення Кредитного договору, так і протягом строку кредитування Банк мав правомірні очікування на отримання процентів за користування грошовими коштами до дня повернення кредиту, а відтак право вимоги Банку щодо сплати йому таких процентів є майном та відповідно об`єктом права власності, захист якого гарантує стаття 41 Конституції України. Заборгованість за простроченим тілом кредиту та простроченими відсотками є складовою мінімального обов`язкового щомісячного платежу, які був зобов`язаний вносити відповідач за умовами договору, у зв`язку з чим заборгованість перейшла у прострочену. 
Таким чином, умовами кредитного договору встановлювалася відповідальність у вигляді сплати прострочених відсотків за порушення зобов`язання, оскільки прострочені відсотки - це сума заборгованості за відсотками, які боржник не сплатив в попередніх платіжних періодах і вони перейшли з поточної заборгованості в прострочену.
Отже, апеляційним судом встановлено, що Банк, як кредитор, та ОСОБА_1 , як позичальник, при вищевикладених фактичних обставинах цієї справи безпосередньо в кредитному договорі, як його сторони, погодили, окрім розміру та порядку погашення тіла кредиту, також розмір та порядок нарахування відсотків, тому у суду першої інстанції у цій справі були відсутні будь-які підстави для відмови у стягненні будь-якої вищезазначеної заборгованості відповідачу Банком за вищезазначеним кредитним договором, у тому числі у вигляді заборгованості за відсотками та простроченими відсотками.
Оскільки, відповідно до вимог ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Апеляційним судом встановлено, що вищезазначеним кредитним договором сторін № 2018365727 від 23.03.2018 р. саме був встановлений вищезазначений розмір відсотків, який має сплатити відповідач ОСОБА_1 за користування кредитними коштами.
Оскільки, апеляційним судом також встановлено, що ОСОБА_1  на конкретно визначених, зокрема кредитним договором, умовах з Банком отримав від останнього кредитні кошти, якими користувався (належні, допустимі докази протилежного у цій справі відсутні та стороною відповідача апеляційному суду не надані), він зобов`язаний їх повернути, а також сплатити проценти за користування кредитними коштами.
Неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань за договором, від виконання яких ОСОБА_1 у добровільному порядку ухиляється (досудова вимога Банку залишилась без задовлення відповідем а.с. 73-78), призвело до порушення прав Банку, як кредитора (назва якого змінювалась, у тому числі на підставі рішення акціонера № 77 від 05.04.2028 з АПТ «ОТП БАНК» та АТ «ОТП БАНК», Статут, копія а.с. 79-85), тому порушене право підлягає захисту в судовому порядку шляхом задовлення позову Банку до відповідача у цій справі у повному обсязі.
Крім того, з наданих Банком суду у цій справі вищезазначених розрахунку заборгованості (а.с. (а.с.11-22) та звіту-рахунку (виписки про рух коштів по рахункуа.с. 24-43) відповідача апеляційним судом встановлено, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт, який неодноразово змінювався (збільшувався), оскільки ОСОБА_1 неодноразово користувався кредитними коштами, здійснюючи часткове погашення заборгованості (що лише додатково підтверджується довідкою Банку про зміну кредитного ліміту відповідача - а.с.178, яка вперше надана Бангком у матеріала цієї справи до його апеляційної скарги апеляційному суду, та яка може бути прийнята апеляційним судом до уваги у цій справі на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України, з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обгрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги Банку).
ОСОБА_1 , підписавши Кредитний договір, зобов`язався щомісячно до кінця строку дії кожного Платіжного періоду сплачувати мінімальний платіж, що включає в себе часткове погашення тіла кредиту та % за користування цими коштами.
У випадку несплати мінімального платежу заборгованість, яка не погашена Клієнтом в термін (строк), установлений Кредитним договором переходить в прострочені боргові зобов`язання. В подальшому прострочені боргові зобов`язання додаються до мінімального платежу, який Боржник має сплатити в наступному Платіжному періоді.
Тобто заборгованість за прострочене тіло кредиту - це несплачені обов`язкові платежі по тілу кредиту, які не було сплачено боржником в попередніх платіжних періодах. Фактично кожного Платіжного періоду у випадку несвоєчасної сплати мінімального платежу відбувається перенесення поточної заборгованості в прострочену.
Таким чином, заборгованість за простроченим тілом кредиту - це не окремий вид нарахування, а частина отриманих та неповернутих відповідачем у встановлений термін кредитних коштів.
Апеляційним судом встановлено, що станом на 27.06.2023 р. загальна сума заборгованості відповідача перед Банком за тілом кредиту становить 57000,00 грн. та складається з: - простроченого тіла кредиту у розмірі 32013,55 грн. - частина мінімального платежу, який відповідач мав би сплатити до 27.06.2023 р., однак не сплатив, - поточного тіла кредиту у розмірі 24986,45 грн. - сума достроково стягнутого тіла кредиту у зв`язку із неналежним виконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору.
Таким чином, плата за прострочене тіло кредиту - це не окремий вид нарахування, а частина отриманого кредиту, який не було повернуто у становлений строк. В свою чергу поточне тіло кредиту - це сума достроково стягнутої заборгованості.
Якщо проаналізувати вищезазначений розрахунок Банку заборгованості відповідача за кредитним договором №2018365727_CARD від 23.03.2018 р. (а.с. 11-22), то він складається із колонок: - використання кредитних коштів, - плати за обслуговування рахунку/списання за смс-інформування, - % за недозволені перевитрати (% за користування кредитною лінією), - нарахування штрафу та надходження коштів на рахунок.
Розрахунок заборгованості відповідача Банком здійснюється за формулою: Використання кредитних коштів + Плата за обслуговування рахунку/списання за смс- інформування + % за недозволені перевитрати (% за користування кредитною лінією + нарахування штрафу) - Надходження коштів на рахунок = Сума заборгованості.
За весь період кредитування (з 05.05.2018 р. по 27.06.2023 р.) ОСОБА_1 використав кредитних коштів Банку у розмірі 109098,11 грн. за користування кредитною лінією (понад 3 роки) відповідачу було нараховано плату 94322,81 грн., а також нараховано 3483,00 грн. плати за обслуговування рахунку/Списання за смс інформування. За період з 05.05.2018 р. по 27.06.2023 р. надійшло коштів на рахунок ОСОБА_1 у розмірі 119898,30 грн.
Провівши арифметичні розрахунки, апеляційний суд дійшов висновку, що заборгованість становить 87005,62 грн., що і дорівнює сумі, яку просить стягнути Банк із ОСОБА_1 у цій справі (109 098,11 грн. + 94 322,81 грн. + 3483.00 грн.) - 119 898,30 грн. = 87 005,62 грн. Належні, допустимі докиз протилежного у мпматеріалах цієї справи відсутні та стороною відповідача апеляційному суду не надані.
При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги Банку, як позивача ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам щодо його законності і обґрунтованості.
За таких обставин, апеляційну скаргу Банку слід задовольнити, рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 лютого 2024 року у цій справі слід скасувати, ухвалити у цій справі нове судове рішення (прийняти постанову), позов Банку задовольнити, стягнути з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за договором № 2018365727_CARD від 23.03.2018р. станом на 27.06.2023 у розмірі 87005,62 грн., що складається із: заборгованості за тілом кредиту - 24986,45 грн., заборгованості за відсотками - 1915,06 грн., заборгованості за прострочене тіло кредиту - 32013,55 грн., заборгованості за простроченими відсотками - 28090,56 грн.
Крім того, в силу вимог ст. 141 ч. ч. 1, 13 ЦПК України в разі задоволення апеляційної скарги та позову Банку у цій справі при вищевикладених обставинах, - відповідач ОСОБА_1 не має права на компенсацію за рахунок Банку будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанції, у тому числі у вигляді витрат на професійну правничу допомогу, - з відповідача ОСОБА_1 на користь Банку слід стягнути судові витрати, пов`язані із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій, у вигляді судового збору у розмірі 6710,00 грн. (розрахунок: судовий збір за подачу позову до суду першої інстанції 2684,00 грн. (а.с.10) + судовий збір за апеляційну скаргу 4026,00 грн. (а.с. 171).
Керуючись ст. ст. 7, 12, 81-82, 89, 141, 367-369, 372, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ОТП БАНК» задовольнити.
Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 лютого 2024 року у цій справі скасувати.
Ухвалити у цій справі нове судове рішення (прийняти постанову).
Позов АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ОТП БАНК» задовольнити.
Стягнути з  ОСОБА_1 (РНОКПП  НОМЕР_1 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ОТП БАНК» (ЄДРПОУ 21685166) заборгованість за договором № 2018365727_CARD від 23.03.2018р. станом на 27.06.2023 у розмірі 87005,62 грн., що складається із: заборгованості за тілом кредиту - 24986,45 грн., заборгованості за відсотками - 1915,06 грн., заборгованості за прострочене тіло кредиту - 32013,55 грн., заборгованості за простроченими відсотками - 28090,56 грн.
Стягнути з  ОСОБА_1 (РНОКПП  НОМЕР_1 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ОТП БАНК» (ЄДРПОУ 21685166) судові витрати, пов`язані із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій, у вигляді судового збору у розмірі 6710,00 грн. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Повний текст постанови апеляційним судом складений 23.05.2024 року.

Головуючий суддя	Суддя	Суддя	
Гончар М.С. 	Кочеткова І.В. 	Онищенко Е.А.