ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
11 червня 2024 року
м. Київ
справа № 712/14325/19
провадження № 51-7392км23
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі
головуючого                                               ОСОБА_1 ,  
суддів                                                           ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання             ОСОБА_4 ,
прокурора                                                   ОСОБА_5 ,
захисників                                                  ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),
засудженого                                              ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),
потерпілого                                                ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 9 червня 2023 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 21 вересня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12018251010005094 за обвинуваченням
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Черкаси, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком суду ОСОБА_8 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік. На підставі статей 75, 76 КК ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки та покладено на нього певні обов`язки. 
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_9 30 372,60 грн у відшкодування матеріальної шкоди, 150 000 грн у відшкодування моральної шкоди та витрати на правову допомогу у сумі 10 000 грн. Крім цього стягнуто з ОСОБА_8 на користь КНП «Третя Черкаська міська лікарня швидкої допомоги» Черкаської обласної ради 9 923,58 грн у відшкодування витрат на надання медичної допомоги при травмуванні та лікування потерпілого ОСОБА_9 . Також стягнуто з ОСОБА_8 процесуальні витрати за проведення у кримінальному провадженні експертиз. У задоволенні цивільного позову ОСОБА_10 до ОСОБА_8 про відшкодування майнової шкоди та цивільного позову ОСОБА_11 до ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди відмовлено.
Згідно з вироком суду ОСОБА_8 16 липня 2018 року приблизно о 9:18, керуючи автомобілем Mercedes Benz E-200 (реєстраційний номер НОМЕР_1 ), рухаючись в м. Черкаси по вул. Байди Вишневецького зі сторони вул. Гоголя в напрямку вул. Хрещатик на зелений сигнал світлофора поблизу перехрестя з бул. Шевченка, неподалік буд. №185, в порушення пунктів 2.3 б), 10.1, 12.1 ПДР, був неуважний, не стежив за дорожньою обстановкою, не вибрав безпечну швидкість руху, щоб постійно контролювати свій рух, змінив напрямок свого руху праворуч та здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , який стояв на нерегульованому пішохідному переході, після чого допустив зіткнення з автомобілем Daewoo Lanos та з автомобілем Kia Sportage, які були припарковані на проїзній частині вул. Байди Вишневецького. Внаслідок зіткнення автомобіля Mercedes Benz E-200 з автомобілем Kia Sportage, останній від удару допустив зіткнення з автомобілем Honda C-RV, який також був припаркований на проїзній частині вул. Байди Вишневецького.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_9 отримав середнього ступеня тяжкості та тяжкі тілесні ушкодження. 
Апеляційний суд частково задовольнив апеляційну скаргу захисника. Скасував вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 9 червня 2023 року в частині розв`язання цивільного позову ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 до ОСОБА_8 та призначив в цій частині новий розгляд в порядку цивільного судочинства. Крім цього змінив вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 9 червня 2023 року стосовно ОСОБА_8 в частині формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним, та вказав вважати, що під час ДТП потерпілий ОСОБА_9 стояв на регульованому пішохідному переході. В решті вирок суду залишив без зміни.
 
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
В касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій, а кримінальне провадження закрити у зв`язку з недоведеністю, що в діях ОСОБА_8 є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК. Також просить залишити без розгляду цивільний позов прокурора, який діє в інтересах КНП «Третя Черкаська міська лікарня швидкої допомоги» Черкаської обласної ради. В іншій частині просить ухвалу апеляційного суду залишити без зміни. Вказує на те, що судом першої інстанції в основу доведеності винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення покладено висновок судово-медичної експертизи №02-01/1042, який є недопустимим, оскільки отриманий слідчим в порушення вимог п. 2 ч. 1 ст. 162 КПК та статей 163, 164 КПК. Зазначає, що в судових дебатах стороною захисту було заявлено клопотання про визнання вищезазначеного висновку експерта недопустимим доказом, проте місцевий суд, в порушення вимог ст. 89 КК не вирішив питання допустимості вказаного доказу під час його оцінки у нарадчій кімнаті та не навів обґрунтованих мотивів у вироку. Вказує про порушення місцевим судом вимог ч. 5 ст. 364 КПК, а саме долучення до матеріалів кримінального провадження, та в подальшому покладено в основу обвинувального вироку заяву потерпілого, яка відповідно до вимог ст. 290 КПК не відкривалася стороні захисту, що залишилось поза увагою апеляційного суду. Зазначає, що апеляційний суд, в порушення вимог статей 17, 337 КПК самостійно змінив формулювання обвинувачення, чим погіршив становище засудженого. Вказує, що місцевий суд, призначаючи ОСОБА_8 покарання, неправильно застосував закон України про кримінальну відповідають, оскільки згідно пояснень ОСОБА_8 , він перед наїздом на пішохода втратив свідомість, а тому, дана обставина, на переконання захисника, виключає кримінальну відповідальність водія. Також зазначає про порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні цивільного позову прокурора.
Позиції учасників судового провадження
Засуджений та його захисники підтримали касаційну скаргу та просили її задовольнити. Прокурор та потерпілий заперечували проти її задоволення.
Мотиви Суду
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, а також наявність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Як установлено частинами 1, 2 ст. 438 КПК, підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
При вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу. Можливості скасування судових рішень через невідповідність їх висновків фактичним обставинам кримінального провадження або неповноту судового розгляду, чинним законом не передбачено.
З касаційної скарги вбачається, що захисник, крім іншого, посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, тоді як перевірку цих обставин до повноважень касаційного суду законом не віднесено.
Разом із тим, у результаті касаційного перегляду було встановлено, що висновок суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, з яким погодився апеляційний суд, зроблено з додержанням вимог ст. 23 КПК на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до ст. 94 КПК.
Як убачається з вироку суду, засуджений ОСОБА_8 винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав та пояснив, що виїхав на зелений сигнал світлофора, потім втратив свідомість. Коли прийшов до свідомості його тіло було похилене на праве пасажирське сидіння. Поруч з ним був чоловік, який намагався йому надати допомогу. Коли вийшов з автомобіля, побачив наслідки пригоди. З місця пригоди його було доставлено до лікарні, де він проходив курс стаціонарного лікування. Також додав, що умислу заподіяти шкоди потерпілому він не мав, він жалкує про те, що потерпілий отримав тілесні ушкодження, однак вважає, що причиною дорожньої - транспортної пригоди став його незадовільний стан здоров`я, а саме: втрата свідомості. 
Разом з тим, версія розвитку подій, на якій наполягав засуджений, не знайшла свого підтвердження в ході дослідження доказів судом першої інстанції.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, в основу вироку були покладені належні та допустимі докази, зокрема, показання:
-          потерпілого ОСОБА_9 , який пояснив, що 16 липня 2018 року приблизно о 9:20 він підійшов до перехрестя по бул. Шевченка та вул. Байди Вишневецького, вийшов на пішохідний перехід та зупинився, оскільки горів червоний сигнал світлофора і очікував переключення сигналу світлофора. З правої сторони біля нього були припарковані автомобілі. На нього був здійснений наїзд автомобілем обвинуваченого. Що було далі він не пам`ятає, прийшов до тями у лікарні;
-          свідка ОСОБА_11 , яка пояснила, що вона припаркувала свій автомобіль Honda C-RV на парковці вул. Байди Вишневецького на відстані приблизно 15 метрів від перехрестя на пішла на роботу. Близько 09:30 колега їй повідомив, що її автомобіль потрапив в ДТП. Коли вона вийшла на паркову то побачила карету швидкої медичної допомоги та хлопця, який лежав на дорозі;
-          свідка ОСОБА_12 , який пояснив, що 16 липня 2018 року він збирався переходити вул. Б. Вишневецького та бульвару Шевченка та звернув увагу на автомобіль «Mercedes Benz E-200», який рухався по вул. Б. Вишневецького від вул. Гоголя в напрямку вул. Хрещатик. Автомобіль рухався приблизно зі швидкістю 40 км /год. Автомобіль рухався прямо, а потім різко його кинуло вправо. Біля перехрестя стояли припарковані 3 автомобіля . Між першими двома автомобілями стояв пішохід. Після того як автомобіль кинуло вправо, то він здійснив зіткнення з першим припаркованим автомобілем. В наслідок зіткнення пішохода затисло між даними автомобілями. Позаду автомобіля «Mercedes Benz E-200» рухався автомобіль «Daewoo Lanos». Після дорожньо-транспортної пригоди він підійшов до автомобіля «Mercedes Benz E-200» і побачив, що водій був без свідомості. Буквально через 10 секунд він прийшов до свідомості. Також він побачив пішохода, який був в крові;
-          свідка ОСОБА_13 , який пояснив, що він рухався на своєму автомобілі по вул. Б. Вишневецького зі сторони вул. Хрещатик в сторону вул. Гоголя . Вони зупинились на світлофорі. Самого моменту зіткнення він не бачив, однак після того як побачив ДТП, він одразу ж підійшов до водія «Mercedes Benz E-200», який був в свідомості, однак його тіло було схилено на кермо;
-          свідка ОСОБА_14 , який пояснив, що він 16 липня 2018 року зупинив свій автомобіль Daewoo Lanos біля парковки, яка розташована по вул. Б. Вишневецького навпроти будівлі «Укрпошта», висадив пасажира та залишився його чекати в автомобілі. Через деякий час він відчув удар в ліву передню частину автомобіля. Від удару його автомобіль розвернуло на 90 градусів та заднім правим колесом викинуло на бордюр. Він побачив, що з його автомобілем допустив зіткнення автомобіль «Mercedes Benz E-200». Внаслідок чого його автомобіль здійснив зіткнення з автомобілем «Kia Sportage», який також стояв припаркований. Після удару він одразу ж вийшов з автомобіля. Водій «Mercedes Benz E-200» також вийшов та розпочав кричати, що він невинуватий та йому стало зле. Потім він побачив на дорозі чоловіка, який лежав поблизу автомобіля, він був в крові та непритомний. Внаслідок ДТП також був пошкоджений автомобіль Honda C-RV, який стояв поруч. Він особисто не бачив, щоб обвинуваченому надавалась медична допомога, механізму ДТП він також не бачив.
Так, показання учасників кримінального провадження місцевий суд правильно визнав об`єктивними й обґрунтовано поклав їх в основу свого рішення, оскільки вони підтверджуються даними, що містяться у:
-          протоколі огляду місця події від 16 липня 2018 року з фототаблицею та схемою до нього, згідно якого встановлено місце пригоди;
-          висновку судово-медичної експертизи № 02-01/1042 від 29 серпня 2018 року, відповідно до якого у ОСОБА_9 встановлено середнього ступеню тяжкості та тяжкі тілесні ушкодження;
-          протоколі слідчого експерименту від 18 жовтня 2018 року з фототаблицею та схемою до протоколу за участю потерпілого ОСОБА_9 , відповідно до якого було встановлено місце наїзду на пішохода;
-          висновку судової експертизи технічного стану транспортного засобу автомобіля Mercedes Benz E-200 №4/852 від 7 листопада 2018 року, згідно якого, до моменту ДТП деталі рульового керування, робочої гальмівної системи та ходової частини автомобіля Mersedes Benz Е200 знаходилися у працездатному стані;
-          висновку комісійної судово-медичної експертизи ОСОБА_8 № 04-01/32 від 20 вересня 2019 року, яку проведено на підставі медичної документації на ім`я ОСОБА_8 , відповідно до якого у останнього мали місце легкі тілесні ушкодження, які виникли від дії тупих предметів та могли виникнути в час та при обставинах вказаних в ухвалі суду. При наявності встановлених за медичною документацією у ОСОБА_8 захворювань, останній не міг раптово втратити свідомість 16 липня 2018 року під час керування автомобілем за обставин, відмічених у фабулі ухвали суду;
-          протоколі огляду предмета від 9 жовтня 2019 року та фототаблицею до нього, відповідно до якого було переглянуто відеозапис зроблений камерою з приміщення Черкаської міської ради ( АДРЕСА_2 ), на якому зафіксовано подію, яка сталась 16 липня 2018 року в АДРЕСА_2 в напрямку вул. Хрещатик за участю водія автомобіля Mercedes Benz Е200 та пішохода, який рухався по АДРЕСА_3 та зіткнення цього автомобіля з іншими транспортними засобами;
-          висновку судової автотехнічної експертизи, згідно якого у дорожній обстановці, яка склалася на момент пригоди, за зазначених в ухвалі слідчого судді вихідних даних, у діях водія автомобіля Mercedes Benz Е200 вбачаються невідповідності вимогам пунктів 10.1., 12.1. ПДР, які, з технічної точки зору, перебували у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо - транспортної пригоди, та на виконання яких він перешкод технічного характеру, відповідно до наданих на дослідження матеріалів, не мав.
Врахувавши спосіб вчинення обвинуваченим злочину, поведінку обвинуваченого і потерпілого, що передувала події та під час події, а також поведінку обвинуваченого після події, місце вчинення злочину (пішохідний перехід на регульованому перехресті, відсутність перешкод технічного характеру в полі зору), суд дійшов висновку, що обвинувачений, дотримуючись вимог п.10.1, 12.1 ПДР, мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода і його дії знаходились у прямому причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди. Обставин, які б вказували на отримання потерпілим тілесних ушкоджень у інший, ніж це встановлено висновками експертиз спосіб, під час судового розгляду не встановлено.
Також в ході судового розгляду місцевим судом не було встановлено наявність прямого причинного зв`язку між діями потерпілого з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди. 
З`ясувавши передбачені ст. 91 КПК обставини, що належать до предмета доказування, суд першої інстанції встановив факт наявності суспільно небезпечного діяння й обґрунтовано визнав доведеною винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК. Кваліфікація дій засудженого є правильною.
Щодо доводів захисника про недопустимість висновку судово-медичної експертизи тілесних ушкоджень потерпілого ОСОБА_9 з тих підстав, що матеріали справи не містять відомостей, що потерпілий надавав слідчому або прокурору медичні документи для доручення їх до матеріалів кримінального провадження, а також відсутні відомості щодо звернення останніх у порядку ст. 163 КПК з відповідним клопотанням про тимчасовий доступ до медичної карточки стаціонарного хворого ОСОБА_9 , то суд зазначив, що матеріали справи містять запит наданий слідчим на ім`я Головного лікаря КЗ «Третя Черкаська міська лікарня ШМД» щодо надання історії хвороби потерпілого, де в додатку до вказаного запиту зазначена заява ОСОБА_9 на 1 арк. Оскільки оригінал даної заяви був направлений разом із запитом, судом було досліджено копію заяви потерпілого (належним чином завірену), в якій зазначені відомості про те, що потерпілий дозволяє співробітникам поліції надати історію своєї хвороби за період лікування в травматологічному відділенні з 16 липня 2018 року для проведення судово - медичної експертизи отриманих тілесних ушкоджень.
Відтак, на переконання місцевого суду, оскільки в даному випадку вилучення медичної документації відбулося зі згоди самого ж потерпілого, висновок судово-медичної експертизи тілесних ушкоджень потерпілого ОСОБА_9 отриманий без порушень вимог КПК, а тому відсутні підстави для визнання його недопустимим.
З приводу посилань сторони захисту на невинуватість ОСОБА_8 з підстав його незадовільного стану здоров`я, а саме втрати свідомості, то місцевий суд зазначив, що вказані доводи спростовуються висновком судово - медичної експертизи № 04- 01/32 та поясненнями свідка ОСОБА_14 . 
Щодо пояснень свідка ОСОБА_12 в частині, де він вказував на те, що начебто бачив, що обвинувачений втратив свідомість, суд не взяв їх до уваги, оскільки вони спростовуються висновком експертизи, іншими доказами по справі та показаннями свідка ОСОБА_14 .
Суд апеляційної інстанції переглянув кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника, належним чином перевірив викладені в ній доводи (про необхідність скасування вироку суду через його незаконність та закриття кримінального провадження та інші), аналогічні тим, що викладені в її касаційній скарзі, і визнав їх необґрунтованими, навів належні й докладні мотиви своїх висновків.
Водночас апеляційний суд погодився з оцінкою доказів, наданою судом першої інстанції, навів в ухвалі докладні мотиви свого рішення і не встановив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які б перешкодили суду першої інстанції повно і всебічно розглянути провадження та дати правильну оцінку вчиненому, з чим погоджується і Верховний Суд.
Зокрема, суд зазначив, що висновок суду щодо доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, відповідає фактичним обставинам справи і підтверджується наведеними у вироку доказами, які судом досліджені повно, всебічно і об`єктивно.
Не визнання винуватості ОСОБА_8 колегія суддів правильно розцінила, як спосіб захисту та намагання уникнення кримінальної відповідальності за скоєне.
Колегія суддів критично поставилася до доводів захисника про недопустимість висновку судово-медичної експертизи тілесних ушкоджень ОСОБА_9 № 02- 1/1042 від 7 вересня 2018 року з тих підстав, що даний висновок був отриманий з порушенням вимог КПК.
Зокрема, повторно дослідивши вищезазначений висновок, апеляційний суд дійшов висновку, що вилучення медичної документації потерпілого ОСОБА_9 відбулося в законний спосіб та на її підставі був складений висновок судово-медичної експертизи тілесних ушкоджень ОСОБА_9 № 02-01/1042 від 7 серпня 2018 року. Під час проведення даної експертизи додержані всі вимоги закону і висновки експерта достатньо мотивовані.
Також безпідставними визнала колегія суддів твердження апеляційної скарги захисника про незадовільний стан здоров`я обвинуваченого, а саме раптової втрати свідомості, яка й спричинила дорожньо-транспортну пригоду, та зазначила, що вони спростовуються висновком судово-медичної експертизи № 04-01/32, а також показаннями свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_13 .
Крім цього, повторно переглянувши відеозапис подій 16 липня 2018 року, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги захисника з приводу створення пішоходом ОСОБА_9 аварійної ситуації водію (обвинуваченому) автомобіля «Мегсеdes Benz E-200».
Разом з тим, апеляційний суд визнав обґрунтованими доводи сторони захисту про невідповідність фабули обвинувачення, визнаного судом доведеним, фактичним обставинам справи встановленими судовим розглядом, в частині того, що потерпілий фактично стояв на регульованому пішохідному переході.
Водночас колегія суддів зазначила, що з матеріалів кримінального провадження, у тому числі з відеозапису з камер відеоспостереження, дослідженого повторно в ході апеляційного розгляду вбачається, що в момент ДТП потерпілий стояв на регульованому пішохідному переході, який регулюється світлофором, що не заперечували учасники кримінального провадження. З протоколу огляду місця події від 16 липня 2018 року також вбачається, що пішохідний перехід на якому сталося ДТП, регулюється світлофором, тобто є регульованим. В постанові слідчого про призначення експертизи, ухвалі слідчого судді про призначення експертизи та дослідницькій частині висновку експерта вказано, що ДТП 16 липня 2018 року відбулось на нерегульованому пішохідному переході.
Суд апеляційної інстанції вищевказану ситуацію розцінив як помилку, яку в свою чергу повторив суд першої інстанції в мотивувальній частині вироку в фабулі обвинувачення, визнаного судом доведеним, та дійшов висновку про можливість її виправлення шляхом зміни вироку місцевого суду в цій частині, з необхідністю зазначення в мотивувальній частині вироку Соснівського районного суду м. Черкаси від 9 червня 2023 року щодо ОСОБА_8 в формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, що під час ДТП потерпілий ОСОБА_9 стояв на регульованому пішохідному переході.
На переконання колегії суддів, з урахуванням порушень ОСОБА_8 пунктів 2.3 б), 10.1, 12.1 ПДР, а також фактичних обставин ДТП, у даному випадку, місце знаходження потерпілого ОСОБА_9 на регульованому чи не регульованому пішохідному переході ніяким чином не впливає на наявність вини ОСОБА_8 у порушенні ПДР, що призвело до ДТП та його наслідків.
Також апеляційний суд зазначив, що вказівка експерта в описовій частині про те, що пішохід ОСОБА_9 стояв на нерегульованому пішохідному переході ніяким чином не впливає на висновки експерта про порушення обвинуваченим ОСОБА_8 вимог ПДР і як зазначено вище є помилкою. Тим більше з цього ж висновку експерта (по всьому тексту дослідження) вбачається, що експерт описує місце дорожньо-транспортної пригоди з працюючими світлофорами. Таким чином з наведеного можна зробити висновок, що пішохідний перехід був регульованим, а отже фактично експерт робив висновки, з урахуванням вчинення ДТП на регульованому пішохідному переході.
З врахуванням вищенаведеного колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість доводів сторони захисту про те, що в основу експертного дослідження покладені недостовірні вихідні дані, які могли вплинути на висновки експерта.
З наведеними в ухвалі апеляційного суду висновками щодо законності та обґрунтованості вироку суду першої інстанції в частині доведення винуватості ОСОБА_8 в чиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, погоджується й колегія суддів касаційного суду. Підстав для скасування судових рішень та закриття кримінального провадження, як про це зазначає захисник, Судом не встановлено.
Разом з тим колегія суддів вважає слушними доводи захисника про неправильне вирішення судами попередніх інстанцій цивільного позову прокурора про стягнення з ОСОБА_8 на користь КНП «Третя Черкаська міська лікарня швидкої допомоги» Черкаської обласної ради 9 923,58 грн у відшкодування витрат на надання медичної допомоги у зв`язку з травмуванням та лікуванням потерпілого ОСОБА_9 .
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 128 КПК цивільний позов в інтересах держави може бути поданий прокурором у випадках, встановлених законом. Прокурор, який пред`являє цивільний позов у кримінальному провадженні, повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення представництва інтересів громадянина або держави в суді, передбачених Законом України «Про прокуратуру».
Згідно з приписами ч. 3 ст. 23 згаданого Закону прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Оскільки «інтереси держави» є поняттям оціночним, прокурор у кожному окремому випадку визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, у чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує в позовній заяві необхідність їх захисту.
Зазначених положень прокурор не дотримався, а суд ці обставини залишив без належної уваги.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, потерпілий ОСОБА_9 проходив стаціонарне лікування в КНП «Третя Черкаська міська лікарня швидкої допомоги» Черкаської обласної ради.
Прокурор звернувся з цивільним позовом, у якому просив стягнути з ОСОБА_8 витрати на лікування потерпілого ОСОБА_9 в сумі 9 923,58 грн.
Поданий позов прокурор мотивував тим, що КНП «Третя Черкаська міська лікарня швидкої допомоги» належить до закладу, який перебуває у власності територіальної громади м. Черкаси, а тому кошти, затрачені на лікування потерпілого підлягають до зарахування на відповідний рахунок бюджету м. Черкаси.
Однак, звертаючись до суду з позовом, прокурор не обґрунтував і не довів суду факту бездіяльності компетентного органу, а саме невжиття цим органом жодних заходів протягом розумного строку, після того як йому стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, а також не вказав причини того, чому компетентний орган не звернувся самостійно до суду з позовом в інтересах держави чи не міг звернутися.
Наведене вище узгоджується з практикою Касаційного кримінального суду, викладеною у постановах від 22 грудня 2021 року (справа № 458/1036/16-к, провадження № 51-4008км21); від 11 вересня 2019 року (справа № 397/533/18, провадження № 51-2700км19).
Задовольняючи поданий прокурором цивільний позов, місцевий суд не взяв до уваги відсутності в позовній заяві належного обґрунтування передбачених законом підстав для захисту саме прокурором інтересів держави в суді.
Таким чином, колегія суддів вважає наведене прокурором обґрунтування права на подання цивільного позову недостатнім, а висновок місцевого суду щодо задоволення поданого прокурором цивільного позову передчасним.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи кримінальне провадження в порядку апеляційної процедури, не звернув належної уваги на вказані порушення, внаслідок чого безпідставно залишив вирок місцевого суду в цій частині без змін.
За таких обставин касаційну скаргу захисника необхідно задовольнити частково, а вирок суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції в частині вирішення цивільного позову прокурора скасувати з призначенням розгляду провадження в цій частині в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Касаційні скарги захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 9 червня 2023 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 21 вересня 2023 року щодо ОСОБА_8 скасувати в частині вирішення цивільного позову прокурора і призначити в цій частині новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
У решті судові рішення залишити без зміни.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                            ОСОБА_2                                 ОСОБА_3