ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2024 року	Львів	Справа № 380/5658/23 пров. № А/857/21168/23	

  Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді                                                  Заверухи О.Б.,
суддів                                                                      Гінди О.М., Гудима Л.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 липня 2023 року  у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Львівській області до Старосамбірського дочірнього лісогосподарського підприємства обласного комунального спеціалізованого лісогосподарського підприємства «Галсільліс»  про стягнення податкового боргу,

суддя (судді) в суді першої інстанції – Желік О.М.,
час ухвалення рішення – не зазначено, 
місце ухвалення рішення – м. Львів,
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

24 березня 2023 року Головне управління ДПС у Львівській області звернулось в суд з адміністративним позовом до Старосамбірського дочірнього лісогосподарського підприємства обласного комунального спеціалізованого лісогосподарського підприємства «Галсільліс» (далі – Старосамбірське ДЛГП ОКСЛП «Галсільліс»), в якому просило стягнути з відповідача до бюджету кошти з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника в розмірі 1  655 165,17 грн.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що Старосамбірське ДЛГП ОКСЛП «Галсільліс» має податкову заборгованість перед бюджетом, яка становить 1  655 165,17 грн. Вказана заборгованість виникла по рентній платі за спеціальне використання лісових ресурсів в частині деревини, заготовленої в порядку рубок головного користування за I-IV квартали 2021 року та I-III квартали 2022 року - 751 086,85 грн,  в тому числі пеня 157  970,85 грн,  а також по платі за землю  - 904 078,32 грн, в тому числі пеня 486  828,78 грн. Зауважує, що вказана сума є узгодженою та не сплаченою відповідачем у встановлений законодавством строк.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 03 липня 2023 року адміністративний позов задоволено частково. Стягнуто з Старосамбірського дочірнього лісогосподарського підприємства обласного комунального спеціалізованого лісогосподарського підприємства «Галсільліс» до бюджету кошти з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника в розмірі 738 514 грн. 57 коп. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскільки сума грошових зобов`язань відповідачем не була сплачена своєчасно, вона набула статусу податкового боргу. Вказана сума податкового боргу у відповідача виникла на підставі самостійно задекларованих сум з рентної плати за спеціальне використання лісових ресурсів в частині деревини, заготовленої в порядку рубок головного користування та плати за землю. Положеннями чинного законодавства не передбачено обов`язку контролюючого органу щодо необхідності прийняття та надсилання платнику податків окремого рішення про нарахування пені на суму несвоєчасно погашеної узгодженої суми грошового зобов`язання. Таким чином, за відповідачем обліковується сума узгоджених та несплачених грошових зобов`язань, які мають статус податкового боргу у загальній сумі 1  655 165,17 грн (несплачена сума податкового боргу), що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, зокрема, довідкою про наявність податкового боргу, розрахунком суми податкового боргу та обліковою карткою такого платника податків. Водночас суд першої інстанції врахував часткову сплату відповідачем сум податкового боргу на загальну суму 916 650,60 грн. З огляду на вищевикладене, прийшов до висновку про те, що несплачена відповідачем сума податкового боргу становить 738 514,57 грн., яка і підлягає стягненню до бюджету.
Не погодившись з прийнятим рішенням в частині задоволення позовних вимог на суму 738  514,57 грн, Головне управління ДПС у Львівській області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване рішення  в частині задоволення позовних вимог вимог на суму 738  514,57 грн та прийняти нове, яким  адміністративний позов задовольнити частково, стягнувши до бюджету кошти з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника в розмірі 955 005,36 грн.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог на суму 738  514,57 грн, є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що  з урахуванням сплати частини сум податкового боргу підтверджує погашення податкового боргу Старосамбірським ДЛГП «Галсільліс» в межах заявленого у цій судовій справі в сумі 700 159,81 грн. Вказує, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. Зауважує, що відповідно до п. 131.2 ст. 131 Податкового кодексу України при погашенні суми податкового боргу (його частини) кошти, що сплачує такий платник податків, у першу чергу зараховуються в рахунок податкового зобов`язання, у разі повного погашення суми податкового боргу кошти, що сплачує такий платник податків, в наступну чергу зараховуються в рахунок погашення штрафів, в останню чергу зараховуються в рахунок пені. Зазначає, що на даний час суми податків є узгодженими та у встановлені законом строки до бюджету не сплачені, тобто визнаються сумою податкового боргу (узгоджена сума податкового зобов`язання, не сплачена платником податків у термін), тому слід стягнути до бюджету кошти з рахунків у банках, обслуговуючих платника в розмірі 955 005,36 грн.
Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) (п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України).
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу з наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, Старосамбірське ДЛГП ОКСЛП «Галсільліс» має податковий борг перед бюджетом, який складається із сум податкових зобов`язань по рентній платі за спеціальне використання лісових ресурсів, що складається із основного платежу та пені, по платі за землю, що складається із основного платежу та пені.
Заборгованість згідно карток особових рахунків та довідки про заборгованість № 2865/5/13-01-13-01-12 від 14.03.2023 складає 2 209 007,16 грн. Сума податкового боргу, яка підлягає стягненню становить 1 655 165,17 грн та виникла на підставі:
1)  По рентній платі за спеціальне використання лісових ресурсів – 751 086,85 грн:
Розрахунки з рентної плати за спеціальне використання лісових ресурсів в частині деревини, заготовленої в порядку рубок головного користування: I квартал 2021 року (№ 9091440227 від 20.04.2021) – 26 318,00 грн; II квартал 2021 року (№ 9178395400 від 03.07.2021) – 142 787,00 грн; III квартал 2021 року (№ 9332043110 від 29.10.2021) – 56 008,00 грн; IV квартал 2021 року (№ 9422332422 від 19.01.2022) – 87 278,00 грн; I квартал 2022 року (№ 90946310582 від 10.04.2022) – 27 113,00 грн; II квартал 2022 року (№ 9131030138 від 17.07.2022) – 138 871,00 грн; III квартал 2022 року  (№9214357465 від 19.10.2022) – 114 741,00 грн. Згідно зворотного боку облікової картки платника -  пеня на суму 157 970,85 грн.
2) По платі за землю – 904 078,32 грн: Податкові декларації з плати за землю: № 9025920245 від 12.02.2021 на суму 123 349,01 грн; № 9036141773 від 19.02.2022 на суму 94 470,24 грн; № 9036141773 від 19.02.2022 на суму 41 766,05 гр.; № 9036183474 від 19.02.2022 року на суму 68 874,69 грн; № 9036182177 від 19.02.2022 на суму 55 808,99 грн; № 9027355321 від 12.02.2023 на суму 9 053,39 грн; № 9027353956 від 12.02.2023 на суму 6 003,88 грн; № 9027359672 від 12.02.2023 на суму 9 900,74 грн; № 9027359350 від 12.02.2023 на суму 8 022,55 грн. Згідно зворотного боку облікової картки платника - пеня на суму 486 828,78 грн.
Податковим органом приймалась податкова вимога від 28.03.2014 року № 157-13, яка була отримана уповноваженим представником відповідача.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача до бюджету коштів з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника в розмірі 738 514 грн 57 коп.
Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до положень статті 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Згідно з пп. 16.1.4 п. 16.1 статті 16 Податкового кодексу України (далі – ПК України), платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Податкове зобов`язання – сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк), та/або сума коштів, сформована за рахунок податкових пільг, що були використані платником податків не за цільовим призначенням чи з порушенням порядку їх надання, встановленим цим Кодексом та/або Митним кодексом України (пп. 14.1.156 п. 14.1 статті 14 ПК України).
Відповідно до п. 54.1 статті 54 ПК України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
Згідно з п. 57.1 статті 57 ПК України, платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Пунктом 57.3 статті 57 ПК України встановлено, що у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 робочих днів, наступних за днем такого узгодження.
Відповідно до пп. 14.1.175 п. 14.1 статті 14 ПК України податковий борг – сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Згідно з п. 59.1 статті 59 ПК України, у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.
Податкова вимога не надсилається (не вручається), а заходи, спрямовані на погашення (стягнення) податкового боргу, не застосовуються, якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує ста вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує сто вісімдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків. Строк давності, визначений пунктом 102.4 статті 102 цього Кодексу для стягнення податкового боргу, у такому випадку розпочинається не раніше дня виникнення податкового боргу у сумі, що перевищує сто вісімдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до п. 59.3 статті 59 ПК України, податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.
Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення податкового боргу та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.
Згідно з п. 59.5 статті 59 ПК України, у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.
У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини (пп. 20.1.34 п. 20.1. статті 20 ПК України).
У відповідності до пп. 14.1.137 п. 14.1 статті 14 ПК України, орган стягнення - державний орган, уповноважений здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу в межах повноважень, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.
Згідно з п. 41.4 статті 41 ПК України, органами стягнення є виключно контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 цього пункту, уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску у межах повноважень, а також державні виконавці в межах своїх повноважень. Стягнення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску за виконавчими написами нотаріусів не дозволяється.
Положеннями пп. 20.1.34 п. 20.1 статті 20 ПК України встановлено, що контролюючі органи мають право звертатися до суду, у тому числі подавати позови про стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.
Відповідно до ст.95 ПК України, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги. Стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.
Судом першої інстанції встановлено, що сума податкового боргу -  1  655  165,17 грн у відповідача виникла на підставі самостійно задекларованих сум з рентної плати за спеціальне використання лісових ресурсів в частині деревини, заготовленої в порядку рубок головного користування та плати за землю.
На адресу відповідача згідно п.п. 59.1. ст.59 Податкового кодексу України надіслано податкову вимогу від 28.03.2014 року № 157-13.
У зв`язку з тим, що сума податкового боргу за податковою вимогою від 28.03.2014 року № 157-13 не була погашена відповідачем у повному обсязі, нова податкова вимога на адресу відповідача не скеровувалась.
Доказів оскарження податкової вимоги суду не надано.
Відтак, враховуючи, що сума грошових зобов`язань відповідачем не була сплачена своєчасно, вона набула статусу податкового боргу.
Відповідно до пп. 14.1.162 ПКУ пеня – це сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суми податкових зобов`язань та/або на суми штрафних (фінансових) санкцій, не сплачених у встановлені законодавством строки, а також нарахована в інших випадках та порядку, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Порядок ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування затверджено наказом Міністерства фінансів України № 5 від 12.01.2021 (далі – Порядок).
При цьому Порядком не передбачено відображення у податкових повідомленнях-рішеннях, які надсилаються платнику податків за наслідками перевірки, сум пені відповідно до пп. 129.1.1 ПКУ, оскільки на момент їх надіслання (вручення) платникам податків відсутні всі необхідні дані для визначення її суми, зокрема, дата закінчення нарахування пені. Нарахування пені на суму грошового зобов`язання, визначеного контролюючим органом за результатами перевірки, здійснюється в інтегрованій картці платника засобами ІТС «Податковий блок».
Нарахування пені закінчується у день зарахування коштів на відповідний рахунок органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, та/або в інших випадках погашення податкового боргу та/або грошових зобов`язань (пп. 129.3.1 ПКУ).
За змістом п. 129.4 ПКУ пеня, визначена пп. 129.1.1 ПКУ, нараховується на суму податкового боргу (включаючи суму штрафних санкцій за їх наявності та без урахування суми пені) із розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на день виникнення такого податкового боргу або на день його (його частини) погашення, залежно від того, яка з величин таких ставок є більшою, за кожний календарний день прострочення у його сплаті.
Проаналізувавши наведені норми, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що чинним законодавством не передбачено обов`язку контролюючого органу щодо необхідності прийняття та надсилання платнику податків окремого рішення про нарахування пені на суму несвоєчасно погашеної узгодженої суми грошового зобов`язання.
При цьому, суд апеляційної інстанції також враховує те, що згідно зворотної сторони облікової картки платника визначено розрахунок сум нарахованої позивачем пені.
Таким чином, на момент подання позову за відповідачем обліковувалась сума узгоджених та несплачених грошових зобов`язань, які мають статус податкового боргу у загальній сумі 1  655 165,17 грн (несплачена сума податкового боргу), що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, зокрема, довідкою про наявність податкового боргу, розрахунком суми податкового боргу та обліковою карткою такого платника податків.
Колегія суддів зазначає про часткову сплату відповідачем сум податкового боргу під час розгляду справи у суді першої інстанції,  а саме 916 650,60 грн відповідачем було сплачено згідно платіжних інструкцій № 115 від 30.03.2023 на суму 180000,00 грн, № 116 від 30.03.2023 на суму 20000,00 грн, № 151 від 27.04.2023 на суму 94225,27 грн, № 152 від 27.04.2023 на суму 108710,81 грн, № 153 від 27.04.2023 на суму 86634,00 грн, № 157 від 27.04.2023 на суму 110500,00 грн, № 210 від 23.05.2023 на суму 123225,60 грн, № 209 від 23.05.2023 на суму 6920,71 грн., №212 від 24.05.2023 на суму 86434,21 грн. та № 221 від 29.05.2023 на суму 100000,00 грн.
З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про те, що несплачена відповідачем сума податкового боргу становить 738 514,57 грн, яка і підлягає стягненню до бюджету.
Згідно п. 42.2 статті 42 ПК України, документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Верховний Суд у постанові від 04 червня 2020 року по справі №826/11455/15 дійшов висновку, що не виконання платником податків обов`язку щодо повідомлення контролюючого органу про зміну податкової адреси позбавляє його можливості посилатися у спорі з контролюючим органом, що документи, правомірності яких стосується спір, не були йому вручені, якщо буде встановлено, що документи були направлені в установленому законом порядку на його податкову адресу, навіть у випадку повернення цих документів підприємством поштового зв`язку через неможливість їх вручення. Такий правовий наслідок висновується з норми п. 42.2 статті 42 ПК України. Однак, цей наслідок не може бути поширений на випадок, коли контролюючий орган володіє достовірною інформацією про зміну платником місця проживання.
З урахуванням того, що у контролюючого органу відсутні відомості щодо зміни податкової адреси відповідача, а матеріалами справи не встановлена будь-яка інша адреса платника податків, направлення податкової вимоги на адресу місця реєстрації відповідача свідчить про дотримання вимог п. 42.2 статті 42 ПК України.
Відтак, визначені контролюючим органом грошові зобов`язання набули статусу податкового боргу та підлягають стягненню з відповідача в судовому порядку.
Стосовно посилання скаржника про те, що у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків, колегія суддів зазначає наступне.
Механізм погашення заборгованості регулюється правилами пункту  87.9 статті 87 ПК України, у якому встановлено, що у разі наявності у платника податків податкового боргу, контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до  статті 95 цього Кодексу  або за рішенням суду у випадках, передбачених законом. Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов`язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Відповідно до пункту  131.2. статті 131 ПК України   при погашенні суми податкового боргу (його частини) кошти, що сплачує такий платник податків, у першу чергу зараховуються в рахунок податкового зобов`язання. У разі повного погашення суми податкового боргу кошти, що сплачує такий платник податків, в наступну чергу зараховуються у рахунок погашення штрафів, в останню чергу зараховуються в рахунок пені. Якщо платник податків не виконує встановленої цим пунктом черговості платежів або не визначає її у платіжному документі (чи визначає з порушенням зазначеного порядку), контролюючий орган самостійно здійснює такий розподіл такої суми у порядку, визначеному цим пунктом.
Отже, контролюючий орган зобов`язаний зарахувати кошти, що сплачує платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати чи зазначеного у платіжному документі призначення, визначеного платником податків.
Верховний Суд неодноразово вирішував справи із застосуванням наведених норм права та у постановах зокрема, але не виключно від 02 жовтня 2018 року (справа № 820/1824/17), від 28 жовтня 2019 року (справа № 819/1471/13-а), від 23 травня 2019 року (справа №806/2699/16), від 17 квітня 2020 року (справа № 806/124/17), від 13 лютого 2020 року (справа № 806/129/17), від 13 серпня 2021 року (справи № 806/46/17, № 806/126/17, № 806/43/17) вказав, що пунктом  87.9. статті 87 Податкового кодексу України  визначено обов`язок податкового органу на зарахування усіх платежів на погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. Визначальним при застосуванні приписів цієї статті є наявність податкового боргу. При цьому зміст графи призначення платежу у платіжних дорученнях за будь-яких умов не має значення, що прямо передбачено приписами наведеної норми.
В апеляційній скарзі позивач підтверджує погашення податкового боргу Старосамбірським ДЛГП «Галсільліс» в межах заявленого у цій судовій справі в сумі 700 159,81 грн. та просить стягнути до бюджету кошти з рахунків у банках, обслуговуючих платника в розмірі 955 005,36 грн.
Проте, суд апеляційної інстанції вважає такі доводи необгрунтованими, оскільки Головним управлінням ДПС у Львівській області не подано жодних доказів та розрахунків, які б підтверджували вищевказані суми, не вказуючи при цьому які саме суми податкових зобов`язань зараховані в якості погашення податкового боргу за попередні періоди.
Натомість, судом першої інстанції вірно встановлено, що сплачена відповідачем сума коштів в рахунок погашення податкового зобов`язання з рентної плати за спеціальне використання лісових ресурсів в частині деревини, заготовленої в порядку рубок головного користування та плати за землю, не призвела до повного погашення боргу, який рахується за відповідачем.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог шляхом стягнення з Старосамбірського дочірнього лісогосподарського підприємства обласного комунального спеціалізованого лісогосподарського підприємства «Галсільліс» до бюджету кошти з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника в сумі 738 514 грн. 57 коп. 
Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 липня 2023 року  у справі № 380/5658/23 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	О. Б. Заверуха 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	Л. Я. Гудим  	
Повне судове рішення складено 10 квітня 2024 року.