Номер провадження: 22-ц/813/3145/24 
Справа № 523/6336/16-ц
Головуючий у першій інстанції Аліна С. С.
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2024 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Таварткіладзе О.М.,
суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,
за участю секретаря судового засідання: Трофименка О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 адвоката Смирнова Віктора Вікторовича на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 травня 2023 року по цивільній справі за позовом Одеської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про витребування майна з чужого незаконного володіння, про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2016 року Одеська міська рада звернулась з вищевказаним позовом до суду, та згідно останніх уточнень просила суд:
- витребувати від ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради (65026, м. Одеса, Думська площа, 1, код 26597691) квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ;
- визнати за територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради право власності на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 38,6 кв. м.;
- витребувати від ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради (65026, м. Одеса, Думська площа, 1, код 26597691) квартиру за адресою: АДРЕСА_3 ;
- визнати за територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради право власності на квартиру АДРЕСА_4 , загальною площею 33,2 кв. м.;
- витребувати від ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 РНОКПП: НОМЕР_3 ) та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 РНОКПП: НОМЕР_4 ) на користь територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради (65026, м. Одеса, Думська площа, 1, код 26597691) квартиру за адресою: АДРЕСА_5 ;
- визнати за територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради право власності на квартиру АДРЕСА_6 , загальною площею 34,2 кв. м.;
- витребувати від ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 РНОКПП: НОМЕР_5 ) на користь територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради (65026, м. Одеса. Думська площа. 1, код 26597691) квартиру за адресою: АДРЕСА_7 ;
- визнати за територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради право власності на квартиру АДРЕСА_8 , загальною площею 34,2 кв. м.;
- витребувати від ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 РНОКПП: НОМЕР_6 ) на користь територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради (65026, м. Одеса, Думська площа. 1, код 26597691) квартиру за адресою: АДРЕСА_9 ;
- визнати за територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради право власності на квартиру АДРЕСА_10 , загальною площею 22,6 кв. м.;
- стягнути з відповідачів на користь Одеської міської ради сплачений судовий збір у розмірі 12405,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що СУ ГУМВС України в Одеській області було відкрито кримінальне провадження № 12012170110000055, порушене за фактом заволодіння шахрайським шляхом об`єктом нерухомості за адресою: АДРЕСА_11 , за ознаками злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 358 і ч. З ст. 358 КК України. Під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_7 згідно з наказом від 14.01.2003 року був призначений на посаду начальника дільниці № 2 КП ДЕЗ «Пересипський» та відповідно до посадових інструкцій керував усією організаційною діяльністю дільниці до 01.03.2005 року. Так, приблизно у 2003 році, точної дати та часу в ході досудового слідства не встановлено, ОСОБА_7 , який володів інформацією щодо порожніх підсобних приміщень, розташованих на ввіреній йому території, будучи начальником дільниці № 2 КП ДЕЗ «Пересипський» в м. Одесі, виявив на території обслуговування зазначеної дільниці порожнє нежитлове приміщення, що знаходилося в аварійному стані та розташоване на першому поверсі будинку АДРЕСА_11 , загальною площею 196 кв. м. Зазначене приміщення належало Одеській міській раді. ОСОБА_7 отримав рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21.04.2003 року у справі № 2-366 про визнання за ОСОБА_8 , який працював у КП ДЕЗ «Пересипський» на посаді сантехніка та прямо підпорядковувався ОСОБА_7 , права власності на вказане нежитлове приміщення, загальною площею 196 кв. м.
Згідно з відповіддю Суворовського районного суду м. Одеси від 04.11.2011 року вих. № 18847 за № 2-336/2003 зареєстровано цивільну справу за позовом ОСОБА_9 , ОСОБА_10 про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням, та відповідна справа немає ніякого відношення до ОСОБА_8 .
Крім того, згідно з відповіддю Суворовського районного суду м. Одеси за № 31467 від 05.09.2012 року щодо перевірки алфавітних показників реєстрації цивільних справ за 2003-2004 роки дані за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_11 про визнання угоди купівлі-продажу дійсної та визнання прав власності на домоволодіння в архіві суду відсутні.
Надалі, приблизно в жовтні 2003 року, більш точної дати і часу слідством не встановлено, на підставі вказаного підробленого рішення Суворовського районного суду м. Одеси зареєстровано право власності в Комунальному підприємстві «ОМБТІ та РОН», що підтверджується записом в реєстровій книзі під реєстром № 1134 на 18 сторінці від 18.08.2003 року, в результаті чого у ОСОБА_8 виникло право власності на нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_11 , загальною площею 196 кв. м.
В подальшому ОСОБА_7 20.04.2004 року продав нежитлове приміщення за вказаною адресою своєму синові ОСОБА_12 , що посвідчено договором купівлі-продажу, зареєстрованим в журналі реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Одеської області Левченко Н.А. під № 2344.
Потім, ОСОБА_12 продав нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_11 , загальною площею 196 кв. м. ОСОБА_13 (26/100), ОСОБА_14 (24/100), ОСОБА_15 (18/100), ОСОБА_16 (18/100), ОСОБА_17 (14/100), що було посвідчено договором купівлі-продажу від 23.06.2006 року № ВСР 163841, зареєстрованим в журналі реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Левченко Н.А. від 23.06.2006 року № 681, а так само завіреним підписами ОСОБА_12 і вище переліченими покупцями.
Вказаним договором купівлі-продажу спірний об`єкт нерухомості було поділено на декілька часток. В подальшому щодо вказаних окремих об`єктів змінювався статус з нежитлових приміщень на жилі (квартири), з подальшою реєстрацією права власності на новостворені об`єкти.
Так, станом на 29.10.2014 року, відповідно до інформації КП «БТІ» ОМР, наданої в листі від 29.10.2014 року № 12929, гр. ОСОБА_14 подарувала ОСОБА_18 24/100 частин нежитлової будівлі, загальною площею 196 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_11 , відповідно до договору дарування від 06.09.2007 року. ОСОБА_18 , в свою чергу, подарувала 24/100 частин вказаного об`єкта ОСОБА_19 , (договір дарування від 24.12.2007 року). В свою чергу, ОСОБА_19 отримала свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_2 , яке було видано замість договору дарування від 24.12.2007 року.
Гр. ОСОБА_15 подарувала ОСОБА_18 18/100 частин нежитлової будівлі, загальною площею 196 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_11 , (договір дарування від 06.09.2007 року). ОСОБА_18 , в свою чергу, подарувала 18/100 частин вказаного об`єкта ОСОБА_6 (договір дарування від 01.11.2007 року). В подальшому, ОСОБА_6 отримала свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_4 , яке було видано замість договору дарування від 01.11.2007 року.
Гр. ОСОБА_20 отримав у спадок 18/100 частин нежитлової будівлі, загальною площею 196 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_11 , відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.02.2007 року. В подальшому, відповідно до договору дарування від 06.03.2007 року гр. ОСОБА_20 подарував ОСОБА_21 18/100 частин нежитлової будівлі, загальною площею 196 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_11 . ОСОБА_21 отримала свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_6 , яке було видано замість договору дарування від 06.03.2007 року. Далі ОСОБА_21 продала ОСОБА_2 та АДРЕСА_12 , в рівних частках кожному відповідно до договору купівлі-продажу від 01.12.2010 року.
Відповідно до договору дарування від 12.11.2007 року гр. ОСОБА_13 подарував ОСОБА_22 26/100 частин нежитлової будівлі, загальною площею 196 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_11 . ОСОБА_22 , в свою чергу, подарував 26/100 частин вказаного об`єкта ОСОБА_4 відповідно до договору дарування від 22.12.2007 року. В подальшому, ОСОБА_4 отримала свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_8 , яке було видано замість договору дарування від 22.12.2007 року.
На підставі договору дарування від 09.11.2007 року гр. ОСОБА_17 подарував ОСОБА_23 14/100 частин нежитлової будівлі, загальною площею 196 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_11 . ОСОБА_23 отримала свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_10 , яке було видано замість договору дарування від 09.11.2007 року.
Таким чином, станом на сьогодні, спірне нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_11 , було поділено на 5 окремих частин, з наданням відповідним часткам статусу житлового приміщення - квартири, що знаходяться у власності:
- квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 38,6 кв. м., належить гр. ОСОБА_19 на підставі свідоцтва про право власності від 13.08.2009 року, виданого замість договору дарування від 24.12.2007 року;
- квартира АДРЕСА_4 , загальною площею 33,2 кв. м., належить гр. ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності від 13.08.2009 року, виданого замість договору дарування від 01.11.2007 року;
-квартира АДРЕСА_6 , загальною площею 34,2 кв. м., належить гр. ОСОБА_2 , Крижанівській Майї в рівних частках кожному на підставі договору купівлі-продажу від 01.12.2010 року;
- квартира АДРЕСА_8 , загальною площею 34,2 кв. м., належить гр. ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності від 13.8.2009 року, виданого замість договору дарування від 22.12.2007 року;
- квартира АДРЕСА_10 , загальною площею 22,6 кв. м., належить гр. ОСОБА_23 на підставі свідоцтва про право власності від 13.08.2009 року, виданого замість договору дарування від 09.11.2007 року.
Таким чином, Одеською міською радою спірне майно не відчужувалося, рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21.04.2003 року по справі № 2-366 є підробленим, нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_11 , загальною площею 196 кв. м., вибуло з володіння Одеської міської ради не з волі останньої, тому підлягає витребуванню від добросовісних набувачів, відповідно до ст. 388 Цивільного кодексу України.
Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 12 травня 2023 року позов було задоволено.
Витребувано від ОСОБА_1 на користь територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнано за територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради право власності на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 38,6 кв. м.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Одеської міської ради судовий збір у розмірі 5 368 гривень (на рахунок Юридичного департаменту Одеської міської ради: код ЄДРПОУ 26302537, р/р UA808201720344250211000034995 в ДКСУ м. Київ, МФО 820172).
Витребувано від ОСОБА_6 на користь територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради квартиру за адресою: АДРЕСА_3 .
Визнано за територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради право власності на квартиру АДРЕСА_4 , загальною площею 33,2 кв. м.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь Одеської міської ради судовий збір у розмірі 5 368 гривень (на рахунок Юридичного департаменту Одеської міської ради: код ЄДРПОУ 26302537, р/р UA808201720344250211000034995 в ДКСУ м. Київ, МФО 820172).
Витребувано від ОСОБА_2 на користь територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради квартиру за адресою: АДРЕСА_5 .
Визнано за територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради право власності на квартиру АДРЕСА_6 , загальною площею 34,2 кв. м.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Одеської міської ради судовий збір у розмірі 5 368 гривень (на рахунок Юридичного департаменту Одеської міської ради: код ЄДРПОУ 26302537, р/р UA808201720344250211000034995 в ДКСУ м. Київ, МФО 820172).
Витребувано від ОСОБА_4 на користь територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради квартиру за адресою: АДРЕСА_7 .
Визнано за територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради право власності на квартиру АДРЕСА_8 , загальною площею 34,2 кв. м.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Одеської міської ради судовий збір у розмірі 5 368 гривень (на рахунок Юридичного департаменту Одеської міської ради: код ЄДРПОУ 26302537, р/р UA808201720344250211000034995 в ДКСУ м. Київ, МФО 820172).
Витребувано від ОСОБА_5 на користь територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради квартиру за адресою: АДРЕСА_9 .
Визнано за територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради право власності на квартиру АДРЕСА_10 , загальною площею 22,6 кв. м.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь Одеської міської ради судовий збір у розмірі 5 368 гривень (на рахунок Юридичного департаменту Одеської міської ради: код ЄДРПОУ 26302537, р/р UA808201720344250211000034995 в ДКСУ м. Київ, МФО 820172).
Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 адвокат Смирнов Віктор Вікторович подав апеляційну скаргу, в якій просить заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 травня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 22.01.2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 адвоката Смирнова Віктора Вікторовича на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 травня 2023 року.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 22.01.2024 року відмовлено у прийнятті апеляційної скарги в частини оскарження представником ОСОБА_6 адвокатом Смирновим Віктором Вікторовича заочного рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 травня 2023 року, у зв`язку з тим, що до районного суду не подавалася, а районним судом не переглядалася заява ОСОБА_6 про перегляд заочного рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 травня 2023 року.
Тобто заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 травня 2023 року переглядається в апеляційному порядку у відношенні відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .
У відношенні відповідача ОСОБА_6 заочне рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не переглядається.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наведених у цій постанові підстав.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо, зокрема справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
Задовольняючи позов, витребуючи на користь Одеської міської ради у  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_6 ,  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 ,  ОСОБА_5 зареєстровані за кожним з відповідачів на праві власності квартири АДРЕСА_13 , АДРЕСА_14 , АДРЕСА_15 . АДРЕСА_16 , АДРЕСА_10 , визнаючи за позивачем право власності на витребувані квартири АДРЕСА_13 , АДРЕСА_14 , АДРЕСА_15 , АДРЕСА_16 , АДРЕСА_10 , суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності заявлених вимог.
Проте повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна. 
Судом встановлено, що:
Згідно з обвинувальним актом у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 , затвердженого старшим прокурором відділу прокуратури Одеської області 28.04.2014 року СУ ГУМВС України в Одеській області 21.11.2012 року відкрито кримінальне провадження № 12012170110000055, порушене за фактом заволодіння шахрайським шляхом об`єктом нерухомості за адресою: АДРЕСА_11 , за ознаками злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 358 і ч. З ст. 358 КК України. Під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_7 згідно з наказом від 14.01.2003 року був призначений на посаду начальника дільниці № 2 КП ДЕЗ «Пересипський» та відповідно до посадових інструкцій керував усією організаційною діяльністю дільниці до 01.03.2005 року, тобто був посадовою особою. Так, приблизно у 2003 році, точної дати та часу в ході досудового слідства не встановлено, ОСОБА_7 , який володів інформацією, щодо порожніх підсобних приміщень, розташованих на ввіреній йому території, будучи начальником дільниці № 2 КП ДЕЗ «Пересипський» в м. Одесі, виявив на території обслуговування зазначеної ділянки порожнє нежитлове приміщення, що знаходиться в аварійному стані, розташованому на першому поверсі будинку АДРЕСА_11 , загальною площею 196 кв. м., що належить Одеській міській раді. Після чого на підставі підроблених документів, отримав рішення про визнання за ОСОБА_8 , який працював у КП ДЕЗ «Пересипський» на посаді сантехніка та прямо підпорядкувався ОСОБА_7 , права власності на вказане нежитлове приміщення загальною площею 196 кв. м., датувавши його 21.04.2003 по справі № 2-366. Надалі, ОСОБА_7 на підставі вказаного підробленого рішення Суворовського районного суду м. Одеси зареєстрував у комунальному підприємстві «ОМБТІ та РОН» право власності на нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_11 , загальною площею 196 кв. м. В подальшому, на підставі Договору купівлі-продажу від 20.04.2004 року ОСОБА_8 продав, а ОСОБА_12 купив нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_11 , загальною площею 196 кв. м. Потім ОСОБА_12 , як добросовісний покупець, продав нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_11 , загальною площею 196 кв. м. ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , що підтверджується договором купівлі-продажу серія ВСР № 163840 від 23.06.2006 року, зареєстрованого в журналі реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Левченко Н.А. за № 681 від 23.06.2006. Вказаним договором купівлі-продажу спірний об`єкт нерухомості було поділено на декілька часток. В подальшому щодо вказаних окремих об`єктів змінювався статус з нежитлових приміщень на жилі (квартири), з подальшою реєстрацією права власності на новостворені об`єкти (т. 1, а.с. 24; 32-38; 134).
Відповідно до інформації КП «БТІ» ОМР, наданої в листі від 24.10.2014 року № 6552-02/364 вбачається наступне (т. 1 а.с. 14):
- на підставі Договору дарування серія ВЕТ №534770 від 06.09.2007 року, який посвідчений державним нотаріусом Пашичевою Г.Л., ОСОБА_14 подарувала ОСОБА_18 24/100 частин нежитлової будівлі, загальною площею 196 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_11 (т. 1 а.с. 21);
- відповідно до Договору дарування від 24.12.2007 року ОСОБА_18 подарувала 24/100 частин вказаного об`єкта ОСОБА_19 (т. 1 а.с. 20);
- ОСОБА_19 отримала Свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_13 , відповідно до якого встановлено, що об`єкт, який розташований за адресою: АДРЕСА_11 , дійсно належить гр. ОСОБА_19 , на праві приватної власності. Об`єкт в цілому складається з приміщень, загальною площею 38,6 кв. м., житловою площею 9,2 кв. м., відображених у технічному паспорті від 08.07.2009 року. Свідоцтво видано на підставі рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 11.02.2009 року № 138, розпорядження Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 03.07.2009 року 3408р; замість Договору дарування від 24.12.2007 року, посвідченого державним нотаріусом Масловою М.В., у реєстрі за № 1-3523, зареєстрованого в КП «ОМБТІ та РОН» від 27.12.2007 року (т. 1 а.с. 15);
- на підставі Договору дарування серія ВЕТ №534769 від 06.09.2007 року, ОСОБА_15 подарувала ОСОБА_18 18/100 частин нежитлової будівлі, загальною площею 196 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_11 (т. 1 а.с. 23);
- відповідно до Договору дарування серія ВКА № 844510 від 01.11.2007 року, ОСОБА_18 подарувала 18/100 частин вказаного об`єкта ОСОБА_6 (т. 1, а.с. 22);
- ОСОБА_6 отримала свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_14 , відповідно до якого встановлено, що об`єкт, який розташований за адресою: АДРЕСА_11 , дійсно належить гр. ОСОБА_6 , на праві приватної власності. Об`єкт в цілому складається з приміщень, загальною площею 33,2 кв. м., житловою площею 18,3 кв. м., відображених у технічному паспорті від 08.07.2009 року. Свідоцтво видано на підставі рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 11.02.2009 року № 138, розпорядження Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 03.07.2009 року 3408р; замість Договору дарування від 01.11.2007 року, посвідченого державним нотаріусом Гуляєвою Н.В., у реєстрі за № 5-3477, зареєстрованого в КП «ОМБТІ та РОН» від 09.11.2007 року, номер запису: 1134, в книзі: 71 (т.1 а. с.16);
- відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.02.2007 року, ОСОБА_20 отримав у спадок 18/100 частин нежитлової будівлі, загальною площею 196 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_11 , після ОСОБА_16 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 (т. 1 а.с. 26);
- в подальшому, відповідно до Договору дарування від 06.03.2007 року ОСОБА_20 подарував ОСОБА_21 18/100 частин нежитлової будівлі, загальною площею 196 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_11 .
- ОСОБА_21 отримала Свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_15 , відповідно до якого встановлено, що об`єкт, який розташований за адресою: АДРЕСА_11 , дійсно належить гр. ОСОБА_21 , на праві приватної власності. Об`єкт в цілому складається з приміщень, загальною площею 34,2 кв.м., житловою площею 18,7 кв.м., відображених у технічному паспорті від 10.12.2009 року. Свідоцтво видано на підставі рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 03.07.2009 року №408р, та Договору дарування від 06.03.2007 року, посвідченого державним нотаріусом Пашичевою Г.Л., у реєстрі за №8-443, зареєстрованого в КП «ОМБТІ та РОН» від 13.03.2007 року, номер запису: 1134 в кн.: 63неж-4 (т. 1 а.с. 17);
- відповідно до договору купівлі-продажу від 01.12.2009 року, ОСОБА_21 продала, а ОСОБА_2 та ОСОБА_24 купили в рівних частках кожний, квартиру АДРЕСА_6 (т. 1 а.с. 25);
- відповідно до договору дарування від 15.11.2007 року ОСОБА_13 подарував ОСОБА_22 26/100 частин нежитлової будівлі, загальною площею 196 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_11 (т.1 а. с. 28);
- ОСОБА_22 , подарував 26/100 частин вказаного об`єкта ОСОБА_4 відповідно до Договору дарування від 09.11.2007 року (т. 1 а.с. 31);
- ОСОБА_4 отримала свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_16 , відповідно до якого встановлено, що об`єкт, який розташований за адресою: АДРЕСА_11 , дійсно належить гр. ОСОБА_21 , на праві приватної власності. Об`єкт в цілому складається з приміщень, загальною площею 34,2 кв.м., житловою площею 24,9 кв.м., відображених у технічному паспорті від 08.07.2009 року. Свідоцтво видано на підставі рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 11.02.2009 року №138, розпорядження Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 03.07.2009 року № 408 р; замість Договору дарування від 22.12.2007 року, посвідченого державним нотаріусом Куценко О.І. у реєстрі за № 6-1631, зареєстрованого в КП «ОМБТІ та РОН» від 25.12.2007 року, номер запису: 1134 в книзі 72 неж-147 (т. 1 а.с. 18);
- на підставі договору дарування від 09.11.2007 року ОСОБА_17 подарував ОСОБА_23 14/100 частин нежитлової будівлі, загальною площею 196 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_11 ;
- ОСОБА_23 отримала свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_17 , відповідно до якого встановлено, що об`єкт, який розташований за адресою: АДРЕСА_11 , дійсно належить гр. ОСОБА_4 на праві приватної власності. Об`єкт в цілому складається з приміщень, загальною площею 22,6 кв. м., житловою площею 10,9 кв. м., відображених у технічному паспорті від 08.07.2009 року. Свідоцтво видано на підставі рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 11.02.2009 року №138, розпорядження Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 03.07.2009 року №408р; замість Договору дарування від 09.11.2007 року, посвідченого державним нотаріусом Гуляєвою Н.В. у реєстрі за №5-3566, зареєстрованого в КП «ОМБТІ та РОН» від 12.11.2007 року, номер запису: 134 в кн.: 54неж-142 (т.1 а. с. 19).
Відповідно до Договору купівлі-продажу, ОСОБА_19 продала ОСОБА_1 нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_2 (т.1 а. с. 117).
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10.10.2022 року № 312023165 на підставі договору купівлі-продажу серія:3-2358, виданий 18.12.2013 року Другою одеською державною нотаріальною конторою зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_2 , номер запису про право власності від 18.12.2013 року № 3911098, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 18.12.2013 року № 9195060 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 246088751101), за ОСОБА_1 (т. 3 а. с. 75-76).
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10.10.2022 року № 312023248 на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_7 виданий Виконавчим комітетом Одеської міської ради зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_4 , номер запису про право власності від 21.08.2009 року, (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 28089232), за ОСОБА_25 (т. 3 а. с. 82).
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10.10.2022 року № 312023274 вбачається, що на підставі договору купівлі-продажу серія:№1-3376, виданий 01.12.2010 року державним нотаріусом Другої одеської державної нотаріальної контори у рівних частках зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_6 , номер запису про право власності від 28.10.2019 року № 33969956, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 01.11.2019 року № 49488360 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1951959551101), за ОСОБА_2 та ОСОБА_26 (т. 3 а. с. 80-81).
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10.10.2022 року № 312023305 на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_8 від 13.08.2009 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_8 , номер запису про право власності від 21.08.2009 року, (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 28089093), за ОСОБА_4 (т. 3 а. с. 77).
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10.10.2022 року № 312023354 на підставі договору купівлі-продажу серія та номер:254, виданий 11.03.2021 року Приватним нотаріусом ОМНО Русских С.Б. зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_10 , номер запису про право власності від 11.03.2021 року № 40932188, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 11.03.2021 року № 57030036 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2288753951101), за ОСОБА_5 (т. 3 а. с. 78-79).
Колегія суддів виходить з такого.
Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного права. 
За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
У статті 2 ЦПК України визначені завдання та основні засади цивільного судочинства, серед яких змагальність та диспозитивність.
Відповідно до частини п`ятої статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
У частині першій статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до частини другої статті 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Зміст позовних вимог – це максимально чітко і зрозуміло сформовані визначення способу захисту порушеного права, свободи чи інтересу у прохальній частині позову.
Позивач у первісній редакції позову заявив вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності на витребуване майно.
В подальшому позивач подав уточнену заяву, в якій просив задовольнити позов у зміненій редакції - лише щодо вимог про витребування майна з чужого незаконного володіння, яка, як вбачається зі змісту описової частини оскаржуваного рішення, фактично прийнята районним судом до провадження. Будь-які процесуальні рішення про повернення заяви про зміну (уточнення) позовних вимог або відмову у її прийняття чи про не прийняття цієї заяви, судом першої інстанції не ухвалювалися.
Проте незважаючи на зазначене, суд фактично вирішив позовні вимоги у первісній редакції, задовольнивши позов у первісній редакції про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності на це майно за позивачем.
Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно, що узгоджується з принципом реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю. Тобто володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється: якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то володіння другими може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації права власності на це майно у встановленому законом порядку. 
Такий правовий висновок викладений у пункті 89 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16- ц). 
Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 183/1617/16.
Під час оцінки обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
Цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір, у свою чергу, не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18).
Велика Палата Верховного Суду зазначала, за загальним правилом якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; такий запис вноситься виключно у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Близькі за змістом висновки наведені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18), від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18 (провадження № 12-135гс19) та багатьох інших.
Власник має право витребувати майно з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України).
Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.
У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 388 ЦК України.
Статтею 41 Конституції України та статтею 319 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним і право розпоряджатися майном належить лише власникові майна.
Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього (частина перша статті 330 ЦК України).
Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).
Віндикаційний позов — це вимога про витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння. Тобто позов неволодіючого власника до володіючого невласника. Віндикаційний позов заявляється власником при порушенні його правомочності володіння, тобто тоді, коли майно вибуло з володіння власника: (а) фізично – фізичне вибуття майна з володіння власника має місце у випадку, коли воно в нього викрадене, загублене ним тощо; (б) «юридично» – юридичне вибуття майна з володіння має місце, коли воно хоч і залишається у власника, але право на нього зареєстровано за іншим суб`єктом (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 липня 2020 року у справі № 752/13695/18 (провадження № 61-6415св19)).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 березня 2019 року у справі № 521/8368/15-ц (провадження № 61-17779св18) зазначено, що виникнення права власності у добросовісного набувача відбувається за таких умов: факт відчуження майна; майно відчужене особою, яка не мала на це права; відчужене майно придбав добросовісний набувач; відповідно до статті 388 ЦК, майно, відчужене особою, яка не мала на це право, не може бути витребуване у добросовісного набувача.
Правила частини першої статті 388 ЦК України стосуються випадків, коли набувач за відплатним договором придбав майно в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач). У такому випадку власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. У частині третій цієї ж статті передбачено самостійне правило: якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача в усіх випадках. За змістом частини п`ятої статті 12 Цивільного кодексу України добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі про те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача й є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна (пункти 28, 29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 907/50/16 (провадження № 12-122гс18)).
Власник має право витребувати майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України), незалежно від того, чи заволоділа ця особа незаконно спірним майном сама, чи придбала його у особи, яка не мала права відчужувати це майно. При цьому стаття 400 ЦК України вказує на обов`язок недобросовісного володільця негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов`язку заінтересована особа має право пред`явити позов про витребування цього майна. Разом з тим стаття 330 ЦК України передбачає можливість добросовісному набувачеві набути право власності на майно, відчужене особою, яка не мала на це права, як самостійну підставу набуття права власності (та водночас, передбачену законом підставу для припинення права власності попереднього власника відповідно до приписів статті 346 ЦК України). Так, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 ЦК України майно не може бути витребуване в нього. Стаття 388 ЦК України містить сукупність підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Так, відповідно до частини першої вказаної норми якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Тобто можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (провадження № 12-35гс21)).
Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 914/3224/16 (провадження № 12-128гс19)).
Добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тому за відсутності в цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень (пункт 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17).
Застосування приватно-правових конструкцій з метою створення видимості добросовісного набуття права власності для унеможливлення застосування віндикаційного позову по своїй суті є недобросовісним та свідчить про зловживання учасниками цивільного обороту. До обставин, які можуть свідчити про те, що учасники створюють видимість добросовісного набуття права власності для унеможливлення застосування віндикаційного позову, відноситься, зокрема: момент вчинення правочину чи інших дій; суб`єкти, які вчиняють або з якими вчиняються правочини контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родичі, квазіродичі, пов`язана чи афілійована юридична особа, пов`язані чи афілійовані групи юридичних осіб) (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 листопада 2022 року у справі № 522/14900/19 (провадження № 61-10361св22).
У справі, рішення в якій переглядається в апеляційному порядку, не встановлено недобросовісності відповідачів при набутті права власності на спірне майно.
Тобто, задовольняючи позов про витребування майна від добросовісних набувачів, суд виходив з пріоритетності того, що вибуття майна з володіння власника (Одеська міська рада) сталась не з його (власника) волі іншим шляхом.
Колегія суддів звертає увагу на таке.
Власник вправі витребувати своє майно від особи, у якої на момент подання позову воно фактично знаходиться у незаконному володінні. При цьому об`єктом віндикаційного позову можуть бути лише індивідуально-визначені речі, тобто індивідуально визначене майно або ж майно, яке хоча і наділене родовими ознаками, проте якимось чином індивідуалізоване.
За змістом статті 184 ЦК України, річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними. Річ є визначеною родовими ознаками, якщо вона має ознаки, властиві усім речам того ж роду, та вимірюється числом, вагою, мірою. Річ, що має лише родові ознаки є незамінною.
Якщо річ, перебуваючи в чужому володінні, видозмінилася, була перероблена чи знищена, застосовуються зобов`язально-правові способи захисту права власності відповідно до положень глави 83 ЦК України.
Такі ж способи захисту застосовуються і до речей, визначених родовими ознаками, оскільки із чужого незаконного володіння може бути витребувана лише індивідуально визначена річ.
Фізичні характеристики об`єкта нерухомості включають зокрема місце розташування, форму, розміри, тобто визначають конкретні показники залежно від об`єкта нерухомості. Сукупність цих характеристик визначає індивідуальні ознаки об`єкту нерухомості, тобто ці ознаки характеризують та відрізняють різні об`єкти нерухомості, що дає змогу їх ідентифікувати.
Якщо річ, перебуваючи в чужому володінні, видозмінилася, була перероблена чи знищена, застосовуються зобов`язально-правові способи захисту права власності відповідно до положень гл. 83 ЦК України. Такі ж способи захисту застосовуються і до речей, визначених родовими ознаками, оскільки із чужого незаконного володіння може бути витребувана лише індивідуально визначена річ.
Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 13.11.2019 року у справа № 759/13986/17-ц.
Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 26.09.2019 року у справі № 523/6437/14-к  ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні діянь, за ознаками ч. 3 ст. 358 (в редакції статті від 5 червня 2001 року), ч. 2 ст. 366, ч. 4 ст. 190 КК України, на підставі ст. 49 КК України, ч. 2 ст. 284 КПК України – звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до даного виду відповідальності, а кримінальне провадження № 12012170110000055 від 21 листопада 2012 року - закрито. Застосований в порядку КПК України 1960 року до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд – скасовано.
Цивільний позов Одеської міської ради (м. Одеса, площа Думська,1) до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , що проживає за адресою: АДРЕСА_18 , про стягнення матеріальної шкоди на суму 136685 грн – залишено без розгляду.
Роз`яснено представнику Одеської міської ради про належне їм право звернутися із зазначеними позовними вимогами в порядку цивільного судочинства.
Зі змісту даної ухвали суду, яка вступила в законну силу 13.04.2021 року, вбачається, що « ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що, будучи службовою особою - начальником дільниці №2 Комунального підприємства «Дирекція єдиного замовника «Пересипське» (далі – КП «ДЕЗ «Пересипське»), приблизно у 2003 році виявив належне Одеській міський раді порожнє, в аварійному стані нежитлове приміщення, загальною площею 196 м?, розташоване на першому поверсі буд. АДРЕСА_11 .
Діючи з корисливим умислом, спрямованим на заволодіння цим приміщенням шляхом обману (шахрайства), достовірно знаючи про належність виявленого приміщення Одеській міський раді, ОСОБА_7 отримав підроблене рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21 квітня 2003 року у справі № 2-366 про визнання за підлеглим останньому сантехніком ОСОБА_8 права власності на зазначене нежитлове приміщення, після чого в жовтні 2003 року від імені останньої особи ОСОБА_7 зареєстрував це підроблене судове рішення в КП «ОМБТІ та РОН».
20 квітня 2004 року ОСОБА_7 реалізував вказане нежитлове приміщення за нотаріально посвідченим договором купівлі – продажу своєму синові ОСОБА_12 , який не був обізнаним із злочинними намірами обвинуваченого, після чого розпорядився отриманими від продажу коштами на власний розсуд, чим заподіяв Одеській міський раді матеріальну шкоду в розмірі 174169 грн, що є особливо великим розміром.
Зазначені дії органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 3 ст. 358 КК України (в редакції статті від 5 червня 2001 року), як використання завідомо підробленого документа, та за ч. 4 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене в особливо великих розмірах».
Згідно з технічним паспортом від 21.06.2007 року вбачається, що будинок АДРЕСА_11 являв собою нежитлову будівлю загальною площею 196 кв. м.
Рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 11.02.2009 року затверджено акт державної приймальної комісії про готовність закінчених реконструкцією квартир за адресою: АДРЕСА_11 в експлуатації із внесенням змін до технічного паспорту об`єкту нерухомого майна за вказаною адресою та видачею свідоцтва про право власності на квартири. При цьому із змісту даного рішення вбачається, що виконавчим комітетом Одеської міської ради при винесенні даного рішення вивчались матеріали КП «ОМБТІ та РОН», а також висновки СЕС, ГУ МНС України в Одеській області, УІЗТ, УАМ , акт державної комісії про готовність закінчених будівництвом об`єктів.
Розпорядженням Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради № 408р від 03.07.2009 року новоствореним квартирам присвоєно номери та привласнено адресу одноповерхового житлового будинку, в якому вони створені – АДРЕСА_11 .
Загальна сумарна площа всіх новостворених 5 квартир в будинку АДРЕСА_11 складає 162, 5 кв, м.
Зазначені відомості надають підстави для висновку, що вимоги про витребування, які заявлені Одеською міською радою та задоволені районним судом, стосуються об`єкту нерухомості, який за час перебування в чужому незаконному володінні, видозмінився і за індивідуальними ознаками (конструктивні елементи, площа, статус нерухомого майна) не відповідає тому об`єкту нерухомості, який вибув з права власності Одеської міської ради у 2003 році.
При цьому об`єкт нерухомості видозмінився в законному порядку, оскільки реконструйований об`єкт з новоствореними квартирами із зміненим статусом з нежилого на жилий, зміненою загальною площею був прийнятий в експлуатацію державною приймальною комісією у грудні 2008 року, акт якої затвердив виконавчий орган Одеської міської ради своїм рішенням у лютому 2009 року. При цьому прийняттю такого рішення виконавчого комітету Одеської міської ради передувало вивчення матеріалів КП «ОМБТІ та РОН», а також висновків СЕС, ГУ МНС України в Одеській області, УІЗТ, УАМ.
При таких обставинах, у суду не було підстав для задоволення вимог про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння.
Оскільки річ (об`єкт нерухомого майна), перебуваючи в чужому володінні, видозмінилася, застосовуються зобов`язально-правові способи захисту права власності відповідно до положень глави 83 ЦК України, що відповідає висновку викладеному у постанові Верховного Суду від 13.11.2019 року у справі № 759/13986/17, який наведено вище.
Доказів зворотного, зокрема, що об`єкти (квартири), які витребуються повністю відповідають індивідуальним ознакам того самого об`єкту нерухомого майна, який протиправно вибув із володіння Одеської міської ради, позивачем не надано.
Враховуючи наведене, апеляційна скарга представника ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 ,  ОСОБА_5  адвоката Смирнова В.В. - підлягає частковому задоволенню, заочне рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового судового рішення про залишення позову Одеської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про витребування майна з чужого незаконного володіння, про визнання права власності без задоволення.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України  якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З матеріалів справи вбачається, що за подання апеляційної скарги до суду відповідачами, сплачено судовий збір у розмірі 18 607 грн 50 коп. виходячи з того, що оскаржено рішення суду в частині права власності осіб по 5 квартирам, про витребування яких заявлені вимоги, тобто на власника (власників) кожної квартири, які є скаржниками у цій справі приходиться по 3 721 грн 50 коп. судового збору.
Оскільки внаслідок перегляду справи в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове судове рішення про залишення позову без задоволення, з позивача на користь відповідачів-скаржників за подання апеляційної скарги слід стягнути судовий збір по 3 721 грн 50 коп. на користь кожного.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, суд

П О С ТА Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 адвоката Смирнова Віктора Вікторовича – задовольнити частково.
Заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 травня 2023 року – скасувати та ухвалите нове судове рішення.
Позов Одеської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про витребування майна з чужого незаконного володіння, про визнання права власності – залишити без задоволення.
Стягнути з Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 судовий збір 18 607 грн 50 коп. у рівних частках, тобто по 3 721 грн 50 коп. на користь кожного.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено: 30.05.2024 року.

Головуючий:                                                                 О.М. Таварткіладзе

Судді:                                                                        А.П. Заїкін

                                                                               С.О. Погорєлова