ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

26 червня 2024 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 738/1259/23
Головуючий у першій інстанції – Савченко О. А.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/667/24

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді Висоцької Н.В.,
суддів: Мамонової О.Є., Онищенко О.І.,
учасники справи: позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Комунальна установа «Центр обслуговування освітніх установ та закладів освіти» Менської міської ради,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Менська міська рада,
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Менського районного суду Чернігівської області від 13 лютого 2024 року (місце ухвалення – м. Мена) у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунальної установи «Центр обслуговування освітніх установ та закладів освіти» Менської міської ради про відновлення порушених трудових прав,
                                     В С Т А Н О В И В:
У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Комунальної установи «Центр обслуговування освітніх установ та закладів освіти» Менської міської ради про відновлення порушених трудових прав. В обґрунтування посилалась на те, що на підставі судового рішення від 11.01.2023 у справі № 738/31/22 визнано протиправним та скасовано наказ Відділу освіти Менської міської ради від 17.12.2021 № 51 «Про звільнення провідного бухгалтера централізованої бухгалтерії відділу освіти Менської міської ради Самусь Н.А.» та поновлено останню на посаді провідного бухгалтера Комунальної установи «Центр обслуговування освітніх установ та закладів освіти» Менської міської ради. На підставі вказаного рішення суду відповідач поновив позивачку на посаді згідно наказу від 14.03.2023 № 10, проте з застереженням, що не передбачено рішенням суду, а саме з дня письмового ознайомлення з наказом від 14.03.2023 № 10. Наказом від 24.03.2023 № 12 позивачку було допущено до виконання обов`язків на посаді провідного бухгалтера Комунальної установи «Центр обслуговування освітніх установ та закладів освіти» Менської міської ради, з посадовим окладом, згідно штатного розпису. 24.03.2023 ОСОБА_1 на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, ст. 3 ЗУ «Про відпустки» подала заяву про звільнення за власним бажанням з правом на відпустку та останнім днем звільнення визначила останній день відпустки. Наказом роботодавця від 24.03.2023 № 25 позивачці було надано відпустку з 27.03.2023 по 20.04.2023 включно, як наслідок 20.04.2023 є останнім днем роботи позивачки, а позивачка звільнена з роботи за ч. 3 ст. 38 КЗпП України.
Позивачка в позові зазначає, що відповідач 20.04.2023 трудовий договір не розірвав, та оскільки позивачка в односторонньому порядку трудовий договір з відповідачем розірвала, отже у позивачки з 21.04.2023 не виникало обов`язку виконувати зобов`язання за трудовим договором. В подальшому листом від 01.05.2023 за № 01-01/83 відповідач відправив поштою на адресу позивачки копію наказу від 01.05.2023 № 22 про звільнення її з роботи 01.05.2023 за прогул без поважних причин, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.
ОСОБА_1 вважає, що наказ від 01.05.2023 № 22 про звільнення її з роботи 01.05.2023 є протиправним і таким, що підлягає скасуванню в частині дати звільнення та формулювання причин звільнення, порушує трудові права позивачки на отримання вихідної допомоги в розмірі не менше тримісячного середнього заробітку, що передбачені ст. 44 КЗпП України.
З урахуванням заяви про закриття провадження у справі в частині визнання неправильними причин формулювання звільнення позивачка у позові просить зобов`язати Комунальну установу «Центр обслуговування освітніх установ та закладів освіти» Менської міської ради нарахувати, виплатити позивачці вихідну допомогу в розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку, відповідно до ст. 44 КЗпП України.
Рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 13.02.2024 провадження по справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Комунальної установи «Центр обслуговування освітніх установ та закладів освіти» Менської міської ради про визнання неправильними причини формулювання звільнення ОСОБА_1 та дати її звільнення з Комунальної установи «Центр обслуговування освітніх установ та закладів освіти» Менської міської ради згідно наказу від 01.05.2023 за № 22, внаслідок чого застосувати інші обов`язкові наслідки, що передбачені ч. 3, 5 ст. 235 КЗпП України – закрито.
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Комунальної установи «Центр обслуговування освітніх установ та закладів освіти» Менської міської ради про зобов`язання Комунальну установу «Центр обслуговування освітніх установ та закладів освіти» Менської міської ради нарахувати, виплатити на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу в розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку, відповідно до ст. 44 КЗпП України – відмовлено.
Закриваючи провадження в частині суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідачем скасовано наказ директора Комунальної установи «Центр обслуговування освітніх установ та закладів освіти» Менської міської ради від 01.05.2023 № 22 «Про звільнення ОСОБА_1 », а тому місцевий суд прийшов до висновку про відсутність предмету спору в частині позовних вимог про визнання неправильними причини формулювання звільнення ОСОБА_1 та дати її звільнення з Комунальної установи «Центр обслуговування освітніх установ та закладів освіти» Менської міської ради, а отже провадження в цій частині підлягає закриттю.
Відмовляючи у задоволенні вимог в частині зобов`язання відповідача нарахувати, виплатити на користь позивача вихідну допомогу в розмірі передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку суд прийшов до висновку, що наказом № 27 від 11.08.2023 «Про скасування наказів щодо ОСОБА_1 » були скасовані накази від 14.03.2023 № 10 «Про поновлення на роботу ОСОБА_1 », від 01.05.2023 № 22 «Про звільнення ОСОБА_1 », таким чином суд не вбачає підстав для задоволення вказаних позовних вимог.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду в частині відмовлених позовних вимог ОСОБА_1 подала апеляційну скарну, в якій просить скасувати рішення в частині відмовлених позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги заявниця посилається на те, що постановою Чернігівського апеляційного суду від 11.01.2023 підтверджується порушення роботодавцем трудових прав позивачки, внаслідок чого ОСОБА_1 наказом № 10 від 14.03.2023 поновлено на займаній посаді. В подальшому позивачка звернулась до відповідача з заявою про надання їй відпустки та наступне після відпустки звільнення за ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Наказом роботодавця від 24.03.2024 № 25 ОСОБА_1 надано відпустку з 27.03.2023 по 20.04.2023, тобто останнім робочим днем у наказі визначено 20.04.2023.
Позивачка зазначає, що станом на 20.04.2023 роботодавець не визнавав наявність за нею права на звільнення за ч. 3 ст. 38 КЗпП України, та як наслідок, права на отримання вихідної допомоги на підставі ст. 44 КЗпП України, вважаючи, що з боку відповідача відсутні факти невиконання законодавства про працю. Вважає, що має право на отримання вихідної допомоги при звільненні за ст. 44 КЗпП України, оскільки роботодавець не виконував законодавство про працю, що підтверджується матеріалами справи.
У відзиві на апеляційну скаргу представник Комунальної установи «Центр обслуговування освітніх установ та закладів освіти» Менської міської ради Чабак О.О. просить у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити. Посилається на законність та обґрунтованість судового рішення, та безпідставність апеляційної скарги. Заявник у відзиві вказує, що твердження позивачки про наявність у роботодавця підстав для її звільнення за ч. 3 ст. 38 КЗпП України є безпідставними, оскільки жодним судовим рішенням у справі № 738/31/22, на яку посилається ОСОБА_1 , не встановлено порушення трудового законодавства відповідачем стосовно позивачки.
Представник відповідача зазначає, що, отримавши заяву позивачки про звільнення за ч. 3 ст. 38 КЗпП України, роботодавець письмово повідомив її про неможливість звільнення за цією підставою. При цьому, за заявою ОСОБА_1 їй надано відпустку строком 27 календарних днів з 27.03.2023 по 20.04.2023 та виплачено матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі посадового окладу.
Після відпустки позивачка мала приступити до виконання своїх трудових обов`язків 21.04.2023, проте не з`явилася на робочому місці протягом 21.04.2023-01.05.2023, скеровані до неї листи роботодавця з проханням надати пояснення щодо причин неявки ОСОБА_1 проігноровані. Указані обставини стали підставою для розірвання трудового договору внаслідок скоєного ОСОБА_1 прогулу без поважних причин, що, у свою чергу, унеможливлює виплату особі вихідної допомогу на підставі ст. 44 КЗпП України. Позивачці виплачені всі належні до виплати суми при звільненні.
У відзиві заявник звертає увагу суду на те, що постанову Чернігівського апеляційного від 11.01.2023, якою позивачку поновлено на посаді бухгалтера, постановою Верховного Суду від 04.07.2023 скасовано, тобто поновлення ОСОБА_1 на роботі на підставі виданого відповідачем наказу не мало законних підстав, у зв`язку з чим роботодавець скасував всі видані щодо ОСОБА_1 накази про надання їй відпустки, матеріальної допомоги та звільнення.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення враховуючи наступне.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом встановлено, що постановою Чернігівського апеляційного суду від 11.01.2023 задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 . Скасовано рішення Менського районного суду від 15.07.2022. Позов ОСОБА_1 до відділу освіти Менської міської ради, КУ «Центр обслуговування освітніх установ та закладів освіти» Менської міської ради про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ відділу освіти від 17.12.2021 № 51 «Про звільнення провідного бухгалтера централізованої бухгалтерії відділу освіти Менської міської ради ОСОБА_1 ». Поновлено ОСОБА_1 на посаді провідного бухгалтера КУ «Центр обслуговування освітніх установ та закладів освіти» Менської міської ради (а.с. 35-53). З мотивувальної частини наведеного рішення вбачається, що наказом відділу освіти Менської міської ради № 51 від 17.12.2021 ОСОБА_1 звільнено 29.12.2021 з займаної посади у зв`язку зі скороченням штату відділу освіти Менської міської ради за п. 1 ст. 40 КЗпП України.
Згідно наказу № 10 директора Комунальної установи Центр обслуговування освітніх установ та закладів освіти» Менської міської ради від 14.03.2023 ОСОБА_1 поновлено на посаді провідного бухгалтера (а.с. 54, 95).
У заяві від 24.03.2023, скерованій директору КУ «Центр обслуговування освітніх установ та закладів освіти» Менської міської ради ОСОБА_1 просила звільнити її за ч. 3 ст. 38 КЗпП України у зв`язку з порушенням роботодавцем трудового законодавства. Пославшись на положення ЗУ «Про відпустки», просила надати їй відпустку з 27.03.2023, днем звільнення вважати останній день відпустки (а.с. 56, 97).
Наказом № 25 від 24.03.2023 ОСОБА_1 , провідному бухгалтеру Комунальної установи Центр обслуговування освітніх установ та закладів освіти» Менської міської ради надано щорічну основну відпустку за час вимушеного прогулу з 27.03.2023 по 20.04.2023 (а.с. 57, 98).
Листом від 13.04.2023 № 01-01/69 КУ «Центр обслуговування освітніх установ та закладів освіти» Менської міської ради повідомила ОСОБА_1   про неможливість її звільнення за ч. 3 ст. 38 КЗпП України, пославшись на відсутність з боку роботодавця порушень трудового законодавства щодо позивачки (а.с. 100-101). 
Наказом № 21 від 01.05.2023 за грубе порушення трудової дисципліни до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з роботи за пунктом 4 частини 1 статті 40 КЗпП (а.с. 104-105).
Наказом № 22 від 01.05.2023 ОСОБА_1 звільнено з посади провідного бухгалтера Комунальної установи Центр обслуговування освітніх установ та закладів освіти» Менської міської ради за прогул без поважних причин (а.с. 58, 106).
З наявних у ЄДРСР для вільного доступу даних вбачається, що постановою Верховного Суду від 04.07.2023 справа № 738/31/22 (провадження № 61-2425св23) задоволено касаційну скаргу відділу освіти Менської міської ради. Постанову Чернігівського апеляційного суду від 11.01.2023 скасовано. Рішення Менського районного суду Чернігівської області від 15.07.2022  залишено в силі.
Наказом № 27 від 11.08.2023, зважаючи на те, що поновлення на роботі ОСОБА_1 за рішенням Чернігівського апеляційного суду від 11.01.2023 касаційною інстанцією було визнано незаконним та з метою упорядкування правових відносин з ОСОБА_1 було скасовано окрім інших накази директора Комунальної установи Центр обслуговування освітніх установ та закладів освіти» Менської міської ради від 14.03.2023 № 10 «Про поновлення на роботу ОСОБА_1 », від 24.03.2023 № 23 «Про надання відпустки ОСОБА_1 », від 01.05.2023 № 22 «Про звільнення ОСОБА_1 » (а.с. 108).
Звернувшись з вимогою про зобов`язання КУ «Центр обслуговування освітніх установ та закладів освіти» нарахувати та виплатити вихідну допомогу в розмірі передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку, відповідно до ст. 44 КЗпП України, ОСОБА_1 зазначила, що внаслідок протиправних дій відповідача щодо її звільнення у грудні 2021 року, набула право на звільнення за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України.
Відмовляючи у задоволенні вимог в частині зобов`язання відповідача нарахувати, виплатити на користь позивача вихідну допомогу в розмірі передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку суд прийшов до висновку, що наказом № 27 від 11.08.2023 «Про скасування наказів щодо ОСОБА_1 » були скасовані накази від 14.03.2023 № 10 «Про поновлення на роботу ОСОБА_1 », від 01.05.2023 № 22 «Про звільнення ОСОБА_1 », таким чином суд не вбачає підстав для задоволення вказаних позовних вимог.
З таким висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд, оскільки судом першої інстанції обставини справи з`ясовані в обсязі, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин, правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють.
Відповідно до приписів ст. 3, 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес.
Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. 
За змістом ч. 1 ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні та провести з ним розрахунок у строки, визначені ст. 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. 
Статтею 38 КЗпП України визначені підстави для розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, з ініціативи працівника. Згідно з ч. 3 цієї статті працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо роботодавець не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору, чинив мобінг (цькування) стосовно працівника або не вживав заходів щодо його припинення, що підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили.
За змістом ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору внаслідок порушення роботодавцем законодавства про працю, колективного чи трудового договору, вчинення мобінгу (цькування) стосовно працівника або невжиття заходів щодо його припинення (ст. 38 і 39 КЗпП України) – працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку.
Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Виходячи зі змісту наведених норм та проаналізувавши наявні у справі докази, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для стягнення на користь ОСОБА_1 вихідної допомоги на підставі ст. 44 КЗпП України. 
За матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 працювала у відділі освіти Менської міської ради на посаді провідного бухгалтера та наказом від 17.12.2021 № 51 її звільнено з займаної посади за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Вважаючи таке звільнення незаконним, ОСОБА_1 звернулась з позовом про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у задоволенні якого рішенням Менського районного суду від 15.07.2022 було відмовлено. Суд першої інстанції виходив з того, що фактично відбулось скорочення штату відділу освіти Менської міської ради, тому ОСОБА_1 вивільнено відповідно до вимог законодавства, і під час вивільнення їй здійснені всі необхідні виплати.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку. Постановою Чернігівського апеляційного суду від 11.01.2023 її апеляційну скаргу частково задоволено, а рішення Менського районного суду від 15.07.2022 – скасовано. Позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано протиправним та скасовано наказ відділу освіти Менської міської ради від 17.12.2021 про звільнення позивачки та поновлено останню на посаді провідного бухгалтера КУ «Центр обслуговування освітніх установ та закладів освіти». 
Постановою Верховного Суду від 04.07.2023 справа № 738/31/22 провадження № 61-2425св23 задоволено касаційну скаргу відділу освіти Менської міської ради. Постанову Чернігівського апеляційного суду від 11.01.2023 скасовано. Рішення Менського районного суду Чернігівської області від 15.07.2022 залишено в силі.
Після апеляційного розгляду справи ОСОБА_1 наказом відповідача від 14.03.2023 поновлено на займаній посаді. Цього ж дня позивачка скерувала директору комунальної установи заяву про звільнення за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, посилаючись на порушення роботодавцем трудового законодавства (а.с. 54, 56).
Розглянувши вказану заяву, відповідач письмово повідомив позивачку про неможливість її звільнення на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, пославшись на те, що факт порушення комунальною установою вимог трудового законодавства відносно ОСОБА_1   жодними доказами не підтверджено (а.с. 100-101). 
Після скасування судом касаційної інстанції постанови Чернігівського апеляційного суду від 11.01.2023, на підставі якої позивачку поновлено, роботодавець з метою упорядкування трудових правовідносин з ОСОБА_1   скасував всі винесені ним з часу постановлення апеляційним судом рішення про її поновлення накази відносно ОСОБА_1 , в тому числі щодо її поновлення та звільнення.
Отже, на час розгляду цієї апеляційної скарги наявне рішення Менського районного суду Чернігівської області від 15.07.2022 про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1   про поновлення на роботі, що набрало законної сили. 
Цим судовим рішенням встановлено, що позивачку звільнено 29.12.2021 із займаної посади з дотриманням трудового законодавства. Виходячи з наведеного, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення на користь ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні відповідно до положень ст. 44 КЗпП України. 
З урахуванням викладеного доводи апеляційної скарги про невиконання роботодавцем законодавства про працю, що зумовлює виплату вихідної допомоги на підставі ст. 44 КЗпП України, ґрунтуються на неправильному та довільному тлумаченні скаржницею положень правових норм та власному трактуванню обставин цієї справи.
Разом з тим, провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до КУ «Центр обслуговування освітніх установ та закладів освіти» Менської міської ради про визнання неправильними формулювання причин звільнення та дати звільнення відповідно до наказу від 01.05.2023 № 22 закрито судом у зв`язку з відсутністю предмета спору. З огляду на те, що відсутній предмет спору щодо обставин законності звільнення/незвільнення позивачки за ч. 3 ст. 38 КЗпП України, відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивачки вихідної допомоги внаслідок порушення роботодавцем законодавства про працю, колективного чи трудового договору у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Виплата такої допомоги можлива лише у випадку звільнення особи на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, проте за обставинами справи ОСОБА_1 правомірно звільнено з займаної посади за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату відділу освіти Менської міської ради.  
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, які є підставою для скасування  рішення суду першої інстанції.
Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Суд правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування  судового рішення в оскаржуваній частині.
За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення суду - без змін.
Керуючись ст.  367-369, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, 
                                     П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Менського районного суду Чернігівської області від 13 лютого 2024 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає
Повний текст судового рішення складено 26.06.2024.
Головуючий                                                 Судді :