КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
03110, м. Київ, вул. Солом`янська, 2-а, e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

 

Єдиний унікальний номер справи № 755/18884/23                                       Головуючий у суді першої інстанції - Галаган В.І.
Номер провадження № 22-ц/824/8266/2024                                      Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 червня 2024 року                                                                                  м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Яворського М.А. (суддя-доповідач),          Кашперської Т.Ц.,           Фінагеєва В.О.,
розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою  ОСОБА_1  на заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 19 грудня 2023 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобудова» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги по утриманню підземного паркінгу, -
ВСТАНОВИВ:
У грудні 2023 року ТОВ «Новобудова» звернулось до суду із позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги по утриманню підземного паркінгу, який обґрунтовувало тим, що відповідач є власником машино-місця № НОМЕР_2 у підземному паркінгу житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі акту прийому-передачі машино-місця інвестору від 22 лютого 2006 року, а також являється споживачем послуг з обслуговування багатоквартирного будинку з підземним паркінгом, наданих товариством.
Позивач вказував, що 16 жовтня 2006 року між ТОВ «Новобудова» та  ОСОБА_1 укладено Договір про надання послуг по утриманню підземної автомобільної стоянки (паркінгу), відповідно до якого відповідач зобов`язався щомісячно у термін до 20-го числа сплачувати кошти на утримання машино-місця відповідно до затвердженого розрахунку витрат по утриманню підземної автостоянки (паркінгу).
В порушення умов договору відповідач не виконує своїх обов`язків по своєчасному внесенню плати за отримані послуги з утримання підземного паркінгу, внаслідок чого утворилась заборгованість за період з 01 серпня 2022 року по 01 грудня 2023 року у розмірі 8 065,14 грн.
Враховуючи викладене, ТОВ «Новобудова» просило суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за спожиту послугу по утриманню підземного паркінгу за період з 01 серпня 2022 року по 01 грудня 2023 року у розмірі 8 065,14 грн та суму сплаченого судового збору у розмірі 2 684 грн.
Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 19 грудня 2023 року позовні вимоги ТОВ «Новобудова» задоволено. Стягнуто з   ОСОБА_1 на користь ТОВ «Новобудова» заборгованість за отримані послуги по утриманню підземного паркінгу у розмірі 8 065,14 грн.
В подальшому,  ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення та ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 01 лютого 2024 року його заяву залишено без задоволення.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яку мотивовано тим, що у відповідності статей 280 та 281 ЦПК України суд заочний розгляд справи був неможливим, оскільки справа розглядалась в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Крім того, оскаржуване рішення ухвалено з недотриманням строку, наданого відповідачу на подання відзиву, а відтак, без врахування доводів, що викладені ним у такому відзиві, чим позбавлено ОСОБА_1 права надати свої пояснення та заперечення по суті спору.
Так, апелянт вважає, що суд першої інстанції не дослідив і не надав належну оцінку доказам позивача на підтвердження заявленої суми заборгованості щодо утримання паркінгу, та не врахував односторонню зміну товариством умов договору в частині вартості наданих послуг, а також не досліджено обґрунтованість і розумність встановлених тарифів. 
ОСОБА_1 наголошує, що висновок суду першої інстанції про те, що укладений між сторонами договір є таким, що пов`язаний з отриманням відповідачем житлово-комунальних послуг є безпідставним та таким, що суперечить чинним нормам законодавства, оскільки договір про надання послуг по утриманню підземної автомобільної стоянки (паркінгу) від 16 жовтня 2006 року не є договором про надання житлово-комунальних послуг, а є цивільно-правовим договором, що належить до не поіменованих договорів. При цьому, правовідносини, що виникають з укладенням договору і є цивільно-правовими, регулюються нормами цивільного законодавства.
Істотною умовою укладеного між сторонами договору є вартість наданих товариством послуг й саме за такою погодженою вартістю мали оплачуватись послуги позивача. Жодних додаткових угод чи внесення змін в існуючий договір сторонами не укладалось та матеріали справи не містять.
Проте, всупереч умов договору позивач одноосібно затверджував розрахунки витрат на утримання паркінгу та вводив їх в дію без письмового погодження з іншою стороною договору й таким чином визначив неіснуючий та завищений розмір заборгованості.
Крім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що 17 січня 2024 року ним укладено договір № 17012409 про надання правової допомоги/юридичних послуг з ТОВ «Центр правової допомоги Юрист Онлайн» з визначенням переліку юридичних послуг, видів та обсягу правової допомоги, що надається, зокрема, складання заяви про перегляд заочного рішення, участь адвоката в судовому засіданні, а також погоджено розмір оплати за виконання таких робіт в сумі 10 000 грн.
В подальшому відповідачем 06 лютого 2024 року з ТОВ «Центр правової допомоги Юрист Онлайн» було укладено договір № 06022408 про надання правової допомоги/юридичних послуг та визначено перелік юридичних послуг, види та обсяг правової допомоги, що надається, зокрема, складання проекту апеляційної скарги, адвокатський запит. Надалі додатковою угодою предмет договору було змінено на «складання проекту апеляційної скарги, проект претензії». Ціна вказаного договору становить 10 000 грн.
Посилаючись на практику Київського апеляційного суду з розгляду аналогічних справ, зокрема, постанову від 17 березня 2023 року у справі № 755/6582/22 та постанову від 07 квітня 2023 року у справі № 755/5881/22, в яких апеляційний суд за подібними спірними правовідносинами дійшов висновку про скасування рішень суду першої інстанції та ухвалення нових судових рішень про відмову в задоволенні позовних вимог ТОВ «Новобудова» до фізичних осіб про стягнення заборгованості за надані послуги, ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким відмовити ТОВ «Новобудова» в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Стягнути з позивача на його користь витрати на правову допомогу в розмірі 20 000 грн.
19 березня 2024 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від ТОВ «Новобудова», відповідно до якого вважає оскаржуване судове рішення в частині стягнення суми основного боргу таким, що відповідає вимогам діючого законодавства, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.
Так, представник позивача зазначає, що при відкритті провадження судом було встановлено строк подачі відзиву, а відповідач своїм правом у визначений строк не скористався, відтак, втратив право на подання відзиву на позовну заяву.
Разом з тим, ТОВ «Новобудова» вказує, що витрати на утримання паркінгу протягом спірного періоду розраховувались виходячи із фактичних витрат на утримання за попередній період з урахуванням планового прибутку та податку на додану вартість, шляхом ділення на загальну кількість машино-місць у паркінгу. З 2006 року змінювалась вартість та складові тарифу на послуги з утримання паркінгу з метою їх адаптації до сучасних умов, та у зв`язку із постійним підвищенням розміру мінімальної заробітної плати, зміною розміру ставки нарахувань єдиного соціального внеску, подорожчанням вартості матеріалів, електроенергії та послуг з вивезення твердих побутових відходів. Про всі зміни співвласники паркінгу повідомлялися шляхом розміщення оголошень в приміщенні паркінгу.
Вважає, що за весь час існування договірних відносин між сторонами, у зв`язку із зміною вартості послуг по утриманню з 01 січня кожного наступного року, відповідно до статті 641 ЦПК України ОСОБА_1 , оплатою рахунку за січень, здійснював прийняття оферти нової вартості послуг.
Позивач також вказує, що оскільки ОСОБА_1 є співвласником паркінгу, який є частиною житлового комплексу та перебуває на обслуговуванні ТОВ «Новобудова», то такий паркінг є спільною сумісною власністю співвласників, до даних правовідносин мають застосовуватись положення законодавства про житлово-комунальні послуги, а власник зобов`язаний сплачувати за ті послуги, які фактично споживаються ним.
Стосовно витрат на правничу допомогу ТОВ «Новобудова» вказує, що дана справа не є складною, предмет позову та зібрані докази не потребують багато часу та зусиль, та в умовах війни та складності ведення господарської діяльності підприємців, заявлена сума на відшкодування витрат на правничу допомогу є завищеною, а тому просить зменшити розмір витрат до 0 грн.
Враховуючи викладене у відзиві, позивач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване рішення залишити без змін.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що підставі рішення правління АТ ХК «Київміськбуд» № 199 від 05 жовтня 2005 року та авізо № 293 від 27 квітня 2006 року житловий багатоквартирний будинок за адресою: АДРЕСА_1 , переданий ТОВ «Новобудова» в експлуатацію та обслуговування. (а.с.6-8).
На підставі Акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта від 17 жовтня 2006 року, підземний паркінг під житловим будинком АДРЕСА_1 прийняти й ТОВ «Новобудова» в експлуатацію (а.с.9-10).
На підставі Акту прийому-передачі машино-місця інвестору від 22 лютого 2006 року, ОСОБА_1 як інвестору передано машино-місце АДРЕСА_2 (а.с.11).
З матеріалів справи вбачається, що 16 жовтня 2006 року між ТОВ «Новобудова» та ОСОБА_1 , як власником машино-місця АДРЕСА_3 укладено Договір про надання послуг по утриманню підземної автомобільної стоянки (паркінгу), за умовами якого виконавець зобов`язався надавати платні послуги по санітарному і технічному обслуговуванню машино-місця та інженерного обладнання паркінгу, надання комунальних послуг, а також послуг по охороні паркінгу, а власник машино-місця зобов`язався сплатити вартість утримання машино-місця та інженерного обладнання паркінгу, за охорону паркінгу, а також вартість комунальних послуг згідно показників приладів обліку (а.с.13).
Відповідно до положень п.3.1. вказаного Договору власник вносить щомісячно плату за надання послуг по даному договору відповідно Додатку №1 не пізніше 20 числа поточного місяця на р/р виконавця. Вартість комунальних послуг в розрахункових книжках буде визначена згідно показників приладів обліку за відповідний період.
Відповідно до положень п.3.2. Договору за погодженням сторін до даного договору можуть бути внесені доповнення, додатки в разі зміни мінімальної заробітної плати цін і тарифів на експлуатаційні та комунальні послуги, підтвердженими нормативними документами з дня їх змін.
Також позивачем було надано Додаток №1 до укладеного між сторонами договору, який підписано відповідачем по справі, а саме Розрахунок витрат на утримання автостоянки по б-ру Верховної Ради 14-б, на 100 машино-місць (при умові наявності одного посту охорони), згідно якого вартість 1 машино-місця з ПДВ становить 180,67 грн на місяць (а.с.14).
 Крім того, до матеріалів справи також було долучено розрахунок вартості послуг по утриманню паркінгу за адресою: АДРЕСА_1 , які введені в дію з 01 січня 2022 року (вартість послуг по утриманню паркінгу, що підлягає оплаті власниками машино-місць з ПДВ - 568,60 грн), а також з 01 січня 2023 року (вартість послуг по утриманню паркінгу, що підлягає оплаті власниками машино-місць з ПДВ - 610,50 грн) (а.с.15-16).
Згідно наданого розрахунку заборгованості за послуги з утримання паркінгу за період з 01 серпня 2022 року по 01 грудня 2023 року, ОСОБА_1 має заборгованість у розмірі 8 065,14 грн (а.с.17).
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ТОВ «Новобудова», мотивував своє рішення тим, що відповідач своєчасно не вносить плату за отримані послуги з утримання паркінгу, в результаті чого утворилась заборгованість у розмірі 8 064,14 грн., заборгованість нарахована щодо машино-місця АДРЕСА_3 , власником якої є відповідач ОСОБА_1 , та заборгованість підтверджується представленими підприємством позивача довідками та розрахунками. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов ТОВ «Новобудова» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги по утриманню підземного паркінгу є обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів  враховує наступні обставини справи та положення норм матеріального права .
Відповідно до частини третьої статті 13 Конституції України та частини четвертої статті 319 ЦК України при здійсненні права власності визначається, що власність зобов`язує.
Згідно із статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
За правилами частини четвертої статті 319, статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 901, ч.1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану його послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
За положеннями ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України (ч. 2 ст. 509 ЦК України), та мають ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності і справедливості (ч. 3 ст. 509 ЦК України).
Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, встановлених ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинне виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.
Статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).
Згідно з частиною другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
В силу ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до ст. 638 ЦПК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Матеріалами справи підтверджено, що 16 жовтня 2006 року між ТОВ «Новобудова» та ОСОБА_1 , як власником машино-місця АДРЕСА_3 укладено Договір про надання послуг по утриманню підземної автомобільної стоянки (паркінгу), за умовами якого виконавець зобов`язався надавати платні послуги по санітарному і технічному обслуговуванню машино-місця та інженерного обладнання паркінгу, надання комунальних послуг, а також послуг по охороні паркінгу, а власник машино-місця зобов`язався сплатити вартість утримання машино-місця та інженерного обладнання паркінгу, за охорону паркінгу, а також вартість комунальних послуг згідно показників приладів обліку (а.с.13).
При дослідженні змісту укладеного сторонами договору апеляційним судом було встановлено, що сторони дійшли згоди щодо порядку оплати за надані послуги, а також вартості вказаних послуг.
Так, відповідно до положень п.3.1. вказаного Договору власник вносить щомісячно плату за надання послуг по даному договору відповідно Додатку №1 не пізніше 20 числа поточного місяця на р/р виконавця. Вартість комунальних послуг в розрахункових книжках буде визначена згідно показників приладів обліку за відповідний період.
Відповідно до положень п.3.2. Договору за погодженням сторін до даного договору можуть бути внесені доповнення, додатки в разі зміни мінімальної заробітної плати цін і тарифів на експлуатаційні та комунальні послуги, підтвердженими нормативними документами з дня їх змін.
Таким чином, системний аналіз положень укладеного договору свідчить про те, що сторони обумовили вартість оплати послуг, яка визначена у Додатку №1 до укладеного договору, а також те, що за погодженням сторін можуть бути внесені доповнення чи зміни до змісту укладеного договору.
Разом з тим, позивачем по справі не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що сторони укладали додаткові угоди чи вносили зміни до укладеного Договору про надання послуг по утриманню підземної автомобільної стоянки (паркінгу), зокрема щодо вартості наданих послуг.
Договір на надання послуг з охорони не передбачає права позивача одноособово встановлювати чи змінювати вартість таких послуг.
Апеляційний суд також враховує, що надані позивачем розрахунки вартості послуг по утриманню паркінгу за адресою: АДРЕСА_1 , які введені в дію з 01 січня 2022 року (вартість послуг по утриманню паркінгу, що підлягає оплаті власниками машино-місць з ПДВ - 568,60 грн), а також з 01 січня 2023 року (вартість послуг по утриманню паркінгу, що підлягає оплаті власниками машино-місць з ПДВ - 610,50 грн) підписані головним економістом та директором відділення по експлуатації автостоянок. Підпису відповідача на вказаних документах немає.
Тобто, позивачем самостійно на власний розсуд встановлювалась вартість наданих відповідачу послуг, що не відповідає порядку визначення ціни, яка встановлена підписаним сторонами договором.
Відтак, нарахована сума заборгованості є неналежно обґрунтованою і таке нарахування не є підставою для стягнення заборгованості з відповідача у визначеному позивачем розмірі.
Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).
Згідно статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Враховуючи відсутність погодження збільшення розміру вартості послуг між позивачем та відповідачем, апеляційний суд доходить висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги та наявності правових підстав для частково задоволення позовних вимог ТОВ «Новобудова».
Враховуючи період заборгованості з 01 серпня 2022 року по 01 грудня 2023 року, а також встановлену вартість за надані послуги у розмірі 180,67 грн, внесені відповідачем кошти як плату за надані послуги у розмірі 2 040 грн, то колегія суддів вважає обґрунтованою сумою до стягнення 850,72 грн (2 890,72 грн - 2 040 грн).
Відповідно до положень статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Апелянт в поданій апеляційній скарзі також просив стягнути судові витрати на правничу допомогу у розмірі 20 000 грн.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 17 січня 2024 року уклав Договір №17012409 про надання правової допомоги/юридичних послуг з ТОВ «Центр правової допомоги юрист онлайн», згідно умов якого виконавець зобов`язується за дорученням замовника надати юридичні послуги/правову допомогу, поіменно в переліку послуг, зазначених в п.1.2 цього договору, а замовник зобов`язується сплатити грошові кошти за надані послуги (а.с.116).
Згідно п.1.2 Договору визначені перелік послуг, що надаються: складання заяви про перегляд заочного рішення, участь адвоката в судовому засіданні.
Відповідно до п.3.1 Договору розмір оплати за виконання юридичних послуг/правової допомоги, зазначених в п.1.2 цього договору, становить 10 000 грн.
Згідно платіжної інструкції №0.0.3420994412.1 від 17 січня 2024 року ОСОБА_1 сплатив на користь ТОВ «Центр правової допомоги юрист онлайн» 10 000 грн (а.с.117).
В матеріалах справи також міститься Акт приймання-передачі наданих послуг №17012409 від 01 лютого 2024 року до Договору про надання правової допомоги/юридичних послуг №17012409 (а.с.118).
Крім того, 06 лютого 2024 року ОСОБА_1 уклад з ТОВ «Центр правової допомоги юрист онлайн» Договір №06022408 про надання правової допомоги/юридичних послуг, згідно умов якого виконавець зобов`язується за дорученням замовника надати юридичні послуги/правову допомогу, поіменно в переліку послуг, зазначених в п.1.2 цього договору, а замовник зобов`язується сплатити грошові кошти за надані послуги (а.с.119).
Згідно п.1.2 Договору визначені перелік послуг, що надаються: складання проекту апеляційної скарги, адвокатського запиту.
Відповідно до п.3.1 Договору розмір оплати за виконання юридичних послуг/правової допомоги, зазначених в п.1.2 цього договору, становить 10 000 грн.
Також між відповідачем та ТОВ «Центр правової допомоги юрист онлайн» підписано Додаткову угоду до Договору №06022408 (а.с.120).
Згідно платіжної інструкції №0.0.3453484341.1 від 06 лютого 2024 року ОСОБА_1 сплатив на користь ТОВ «Центр правової допомоги юрист онлайн» 10 000 грн (а.с.121).
В матеріалах справи також міститься Акт приймання-передачі наданих послуг №06022408 від 15 лютого 2024 року до Договору про надання правової допомоги/юридичних послуг №06022408 (а.с.122).
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) закріплено принцип доступу до правосуддя.
Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.
Здійснюючи тлумачення положень Конвенції, ЄСПЛ у своїх рішеннях указав, що право на доступ до правосуддя не має абсолютного характеру та може бути обмежене: держави мають право установлювати обмеження на потенційних учасників судових розглядів, але ці обмеження повинні переслідувати законну мету, бути співмірними й не настільки великими, щоб спотворити саму сутність права (рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ашингдейн проти Сполученого Королівства»).
Щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення ЄСПЛ від 04 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції»).
Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»  встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»)
Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»  видами адвокатської діяльності, зокрема, є:
- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;
- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;
- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
У статті 133 ЦПК України перелічено види судових витрат. Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до положень статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.
Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).
Так, враховуючи надані стороною позивача заперечення щодо розміру судових витрат відповідача на правничу допомогу, а також враховуючи принцип співмірності та справедливості, апеляційний суд доходить висновку про наявність правових підстав для стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат на правничу допомогу у розмірі 850,72 грн.
Згідно до ст. 141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Оскільки за подачу позовної заяви позивач сплатив судовий збір у розмірі 2 684 грн, а позовні вимоги апеляційним судом задоволено на 10,54%, а також враховую, що відповідач по справі звільнений від сплати судових витрат, то судові витрати позивача по сплаті судового збору у розмірі 282,89 грн (10,54%) підлягають компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Керуючись ч. 1 ст. 901, ч.1 ст. 903 ЦК України,  ст. 367, 374, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 19 грудня 2023 року скасувати та ухвалити у вказаній частині нове судове рішення, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобудова» задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_4 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобудова» (ЄДРПОУ: 32917247, 03028, м. Київ, вул. Саперно-Слобідська, 10) заборгованість за спожиту послугу по утриманню підземного паркінгу за період з 01 серпня 2022 року по 01 грудня 2023 року у розмірі 850,72 грн (вісімсот п`ятдесят гривень сімдесят дві копійки).
Компенсувати Товариству з обмеженою відповідальністю «Новобудова» (ЄДРПОУ: 32917247, 03028, м. Київ, вул. Саперно-Слобідська, 10) понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 282,89 грн за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобудова» (ЄДРПОУ: 32917247, 03028, м. Київ, вул. Саперно-Слобідська, 10) на користь  ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_4 ) понесені судові витрати з правничої допомоги у розмірі 850,72 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Текст постанови складено 12 червня 2024 року. 
Судді : 
              _______________                ________________                 ______________
              М.А.Яворський                  Т.Ц.Кашперська                   В.О.Фінагеєв