ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/9210/23                                                           Суддя (судді) першої інстанції: Балаклицький А. І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  16 квітня 2024 року                                                                                     м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
           головуючого судді:	 	Беспалова О. О.	
           суддів:	 	Парінова А. Б., Ключковича В.Ю. 	
           за участю секретаря:	 	Рожок В. В.	

представників позивача Кришти В. В., Гумінського М.В., представника відповідача  Познякової О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Агроконтраст» на рішення Київського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2024 року (місце ухвалення: місто Київ, час ухвалення: не зазначений, дата складання повного тексту: 01.02.2024) у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Агроконтраст» до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агроконтраст" звернулось до Київського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління ДПС у Київській області, в якому просило суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області від 22.11.2022:
- №113210715 (за формою "В4") про зменшення від`ємного значення суми ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду в розмірі 5 493 583 грн. у зв`язку з порушенням п.188.1 ст.188, п.187.1 ст.187, п. 198.5 г) СТ..198 та п.201.1, 201.7, 201.10 ст.201 ПК України;
- №113220715 (за формою "ПН") про застосування штрафу на підставі пункту 120і.2 ПКУ на суму 3 400,00 грн. у зв`язку з відсутністю складення та/або реєстрації протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 Податкового кодексу України податкових накладних/розрахунків коригування.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2024 року позов залишено без задоволення.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції з огляду на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.
До Шостого апеляційного адміністративного суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу. 
У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю - доповідача, пояснення осіб, що з`явились,  дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Як вбачається з матерів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, Головним управлінням ДПС у Київській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОКОНТРАСТ" щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за червень 2022 року у податковій декларації з податку на додану вартість від 20.07.2022 №9133831075 від`ємного значення з податку на додану вартість, яке визначено з урахуванням від`ємного значення з ПДВ, задекларованого у попередніх звітних періодах (листопад - грудень 2021 року, січень - червень 2022 року). За результатами перевірки складено акт від 10.10.2022 №9806/10-36-07-15/03753740 (надалі - акт перевірки.
Проведеною перевіркою встановлено допущення позивачем порушень податкового законодавства, а саме: 
- п. 188.1 ст. 188, п. 187.1 ст. 187, п. 198.5. г) ст. 198 та п.201.1, 201.7, 201.10 ст.201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI зі змінами і доповненнями, оскільки ним завищено від`ємне значення з ПДВ, що зараховується до складу наступного звітного періоду, на суму 5   493   583,00 грн;
- п. 201.10 ст.201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI зі змінами і доповненнями, в результаті чого встановлено порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму податку на додану вартість 5   493   583,00 грн, у тому числі за червень 2022 року - 5   493   583,00 грн.
Не погоджуючись із висновками акту перевірки, позивачем подано заперечення на акт перевірки.
На підставі матеріалів перевірки, з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень платника до акту перевірки, Головним управлінням ДПС у Київській області прийнято податкові повідомлення-рішення від 22.11.2022:
- № 113210715 про завищення від`ємного значення суми податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на суму 5 493 583 грн.;
- № 113220715 про застосування штрафу 3 400 грн. за не реєстрацію податкових накладних.
За результатами адміністративного оскарження вказаних податкових повідомлень-рішень, рішенням ДПС України від 26.01.2023 № 1936/6/99-00-06-01-05-06 скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Агроконтраст", залишено без задоволення, а спірні податкові повідомлення-рішення без змін.
Вважаючи податкові повідомлення-рішення протиправними позивач звернувся до суду з даним позовом. 
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплату пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків і визначає заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу є Податковий кодекс України від 02.12.2010 року № 2755-VI (далі - ПК України).
Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також, через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Відповідно до підпункту 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 ПК України розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.
Розумна економічна причина (ділова мета) для цілей податкового обліку передбачає обов`язкову спрямованість господарської операції платника податків на отримання позитивного економічного ефекту.
Поняття економічного ефекту в нормах     ПК України     не розкрито, однак, виходячи із визначення господарської діяльності, наведеного в підпункту     14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК, та розуміння економічної доцільності, можна дійти висновку, що економічний ефект передбачає отримання доходу, зокрема у формі приросту (збереження) активів платника податків та/або їх вартості.
При цьому, не обов`язково щоб такий ефект спостерігався негайно після вчинення господарської операції. Також не виключено, що в результаті об`єктивних причин економічний ефект може не настати взагалі і операція може виявитися збитковою, що є природнім перебігом подій при здійсненні господарської діяльності.
Проте з визначеного     ПК України     поняття ділової мети випливає, що обов`язково повинен бути намір платника податків отримати відповідний економічний ефект, тобто господарська операція (принаймні за умови досягнення поставлених завдань) має передбачати можливість отримання доходу.
Мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондує з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності. Оскільки господарська діяльність складається із сукупності господарських операцій платника податку (які є формою здійснення господарської діяльності), то розумна економічна причина має бути наявною в кожній господарській операції. Лише в такому разі та чи інша операція може вважатися вчиненою в межах господарської діяльності платника податків. Якщо ж та чи інша операція не зумовлена розумними економічними причинами (позбавлена ділової мети), то такі операції для цілей податкового обліку не можуть вважатися вчиненими в межах господарської операції.
Згідно пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є операції платників податку з:
а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;
б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;
в) ввезення товарів на митну територію України;
г) вивезення товарів за межі митної території України;
е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.
З метою оподаткування цим податком до операцій з ввезення товарів на митну територію України та вивезення товарів за межі митної території України прирівнюється поміщення товарів у будь-який митний режим, визначений Митним кодексом України.
Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
В силу норми пункту 198.2 статті 198 цього Кодексу, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Згідно пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Між тим, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (п. 198.6 статті 198 ПК України).
Згідно з пп. г п. 198.5 ст. 198 Кодексу платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).
У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов`язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних.
З метою застосування цього пункту податкові зобов`язання визначаються по товарах/послугах, необоротних активах: придбаних для використання в неоподатковуваних операціях - на дату їх придбання; придбаних для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні.
У разі якщо на момент перевірки платника податку контролюючим органом в акті вибіркової (часткової) інвентаризації, проведеної платником податку на вимогу такого органу, виявлено нестачу придбаних таким платником товарів (крім випадку, якщо така нестача обумовлена знищенням внаслідок дії обставин непереборної сили, що підтверджується відповідно до законодавства), для цілей розділу V цього Кодексу такі товари вважаються використаними платником податку в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.
Згідно положень пункту 201.10 статті 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Приписами пункту 123.1 статті 123 ПК України встановлено, що у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.
Відтак, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту з ПДВ наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів/робіт/послуг, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, а не лише оформлення відповідних документів або рух грошових коштів на рахунках платників податку.
При цьому, для формування податкового кредиту мають значення податкові накладні та інші первинні документи, які, виходячи з наведеного, видаються на підтвердження реально вчиненої операції. Однак, наявність податкових накладних є необхідною, але не безумовною підставою для отримання платником податку права на податковий кредит з податку на додану вартість.
Згідно з частиною 2 статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 №996-XIV (далі - Закон №996-XIV) бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Відповідно до частини 1 статті 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.
Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об`єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету встановлений Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88 (далі - Наказ №88).
Відповідно до пункту 1.2 Наказу №88 господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.
Первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення (п.2.1 Наказу №88).
Згідно з пунктом 2.4 Наказу №88 первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.
Як встановлено абзацом 5 статті 1 Закону №996-XIV господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Отже, господарська операція повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Також, вказана вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків, як обов`язкова ознака господарської операції, кореспондує і з нормами Податкового кодексу України. При цьому, сама собою відсутність окремих документів (ліцензій, дозволів і т.п.), а так само помилки у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.
Сама по собі наявність первинних документів (актів надання послуг та податкових накладних) не може бути єдиною і достатньою підставою для підтвердження правомірності формування податкового кредиту, у разі недоведення реальності здійснених господарських операцій, а також не доведення факту дійсного руху активів та товару між учасниками відповідних операцій.
Обов`язок підтвердити правомірність та обґрунтованість сформованого податкового кредиту належними документами первинного обліку покладається на платника-покупця товарів (робіт, послуг), позаяк саме він є суб`єктом, який зменшує суму податкового зобов`язання з податку на додану вартість, що підлягає перерахуванню до бюджету на суму податкового кредиту.
Отже, наведені правові норми дозволяють платнику податку формувати податковий кредит у зв`язку з реальним придбанням товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що, в першу чергу, має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.
Як вбачається з матеріалів справи, підставою для винесення спірних податкових повідомлень-рішень слугували висновки податкового органу щодо безпідставності формування позивачем податкового кредиту за результатом взаємовідносин з ТОВ "Українська Добувна Компанія".
Судом встановлено, між ТОВ "Українська Добувна Компанія" та ТОВ "Агроконтраст" укладено договір №0404 від 04.04.2022 року купівлі- продажу щебеневої продукції, за умовами якого ТОВ "Українська Добувна Компанія"  зобов`язувалось поставити позивачу гранітний щебінь та відсів. 
Відповідно до п. 1 вказаного договору кількість товару та ціна визначається Специфікаціями та накладними. 
Пунктом 3 договору встановлено, що товар поставляється покупцю партіями, на у мовах та в терміни визначені сторонами в заявках та/або специфікаціях. Також в специфікаціях обов`язково визначаються пункт поставки одержувача вантажу та замовник вантажу вказується відповідно до заявки. 
На підтвердження виконання умов Договору купівлі-продажу позивачем було надано: договір купівлі-продажу № 0404 від 04.04.2022 та додаткову угоду №1 від 04.04.2022; специфікацію № 1 від 04.04.2022 до договору № 0404; виписані 30.05.2022 та 30.06.2022 видаткові накладні; податкові накладні.
Також, з матеріалів справи вбачається, що фактично транспортування придбаного товару не здійснювалось.
Відповідно до наявної в матеріалах справи копії договору від 04.04.2022 року укладеного між позивачем та ТОВ "Українська Добувна Компанія" останнє зобов`язувалось тимчасово зберігати гранітний щебінь та відсів, переданий йому поклажодавцем у кількості згідно додатка до даного договору, і повернути це майно в цілості за заявкою поклажодавця. 
Пунктом 3 договору зберігання встановлено, що ТОВ "Українська Добувна Компанія" зобов`язується зберігати передане йому майно на належних йому складах з дотриманням правил складування і зберігання, нести відповідальність за втрату або ушкодження майна поклажодавця та повернути таке майно по першій вимозі. Зберігач не має права користуватись майном переданим йому на зберігання.
Вартість послуг із зберігання майна складає 5000,00грн за календарний місяць (п. 2 договору). 
На підтвердження виконання умов договору зберігання позивачем додано копію такого договору, копію специфікації №1 (перелік майна, що передається на зберігання та його вартість, копії актів прийму-передачі майна, що передається на зберігання від 30.05.2022, копії актів надання послуг  № 182 від 31.05.2022 та №143 від 30.06.2022.
Слід зауважити, що уся первинна документація надавалась товариством як до суду першої інстанції так і до перевірки. 
При цьому, обґрунтовуючи завищення позивачем від`ємного значення об`єкту оподаткування податку на додану вартість податковим органом вказується на відсутність ділової мети використання придбаного товару у власній господарській діяльності. Податковим органом вказується, що позивач є сільськогосподарським товаровиробником, що виключає можливість використання придбаної щебеневої продукції у власній господарській діяльності.  
Колегія суддів критично оцінює такі висновки податкового органу, оскільки таким ні в акті перевірки ні в суді апеляційної інстанції не наведено обґрунтувань, яким чином здійснення діяльності з розведення великої рогатої худоби виключає можливість використання у такій гранітного щебню та відсів, що використовується для створення залізобетонних конструкцій, виробництва бетону, заливки підлогового покриття, а також для приготування суміші для асфальтування.
Обґрунтовуючи обставини, що обумовили необхідність придбання гранітного щебню та відсів позивач вказує на укладений між ним та ТОВ «Будстар Груп» меморандум від 23.02.2022 року. Метою укладення такого вказано спільну реалізацію проекту спорудження логістичного терміналу на території Бучанського району Київської області. 
Пунктом 5 вказаного меморандуму встановлено, що позивач бере на себе зобов`язання: із надання підходящої земельної ділянки, що належить йому на праві власності та за своїми параметрами відповідає меті меморандуму (площа земельної ділянки від 18 до 22га, під`їзна автомобільна дорога з твердим покриттям, бетоноване покриття ділянки з ущільненою основою та допустимим навантаженням не менше 12,5 т на вісь); забезпечує зміну цільового призначення земельної ділянки; забезпечує підготовку основи даної земельної ділянки відповідно до погоджених сторонами технічних параметрів; забезпечення фінансування вказаних заходів. 
Слід зауважити, що в межах адміністративного оскарження товариством неодноразово вказувалось на укладення зазначеного вище меморандуму, однак податковим органом не визначено такі доводи позивача як належний доказ придбання щебеневої продукції в межах господарської діяльності. 
Зокрема, податковим органом вказано, що наданий меморандум не містить зазначення конкретної адреси укладення Меморандуму, лише вказано м. Київ. 
Поряд із цим, жодною правовою нормою не встановлено обов`язку сторін вказувати конкретну адресу укладення правочину. Відсутність у сторін правочину у власності та/або користуванні офісного приміщення не свідчить про відсутність можливості укласти правочин у населеному пункті. 
Також, податковим органом вказує, що позивачем як до перевірки так і  при адміністративному оскарженні не надано жодних документів, які розкривають зміст меморандуму чи початку його виконання. 
З цього приводу, у першу чергу слід урахувати час укладення меморандуму, обставин, що мали місце після такого та моменту проведення податковим органом перевірки, висновки якої слугувати підставою для винесення спірних податкових повідомлень рішень .
Як вбачається з матеріалів справи Меморандум, яким сторонами погоджено спільне будівництво логістичного терміналу на території Бучанського району Київської області укладено 23.02.2022 року, з орієнтовним терміном реалізації - ІІІ квартал 2024 року. 
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено введення в Україні воєнного стану із 5 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року. 
При цьому, перевірку проведено у період з 23.09.2022 року по 03.10.2022 року, через сім місяців, з моменту підписання меморандуму.
У даному випадку, на переконання колегії суддів, визначаючи обсяги виконання зобов`язань за меморандумом, слід ураховувати не лише незначний проміжок часу, що сплинув з моменту його укладення до проведення перевірки, введення у цей часовий проміжок воєнного стану, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, а також не порушення позивачем строків виконання взятих на себе зобов`язань за меморандумом. 
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до переконання, що доводи податкового органу щодо ненадання позивачем достатніх підтверджуючих документів, які розкривають зміст меморандуму чи початку його виконання не ґрунтується на нормах чинного законодавства та є суб`єктивним трактуванням фактичних обставин справи. 
Окремої уваги заслуговує та обставина, що в подальшому, договір купівлі-продажу ТОВ "Українська Добувна Компанія" розірвано, в підтвердження чого позивачем до матеріалів справи долучено копію додаткової угоди від 16.01.2023 року про розірвання договору купівлі-продажу  щебеневої продукції № 0404 від 04.04.2022 та повернення її продавцю, накладні №1-57 від 16.01.2023 та від 30.01.2023 про повернення товару, акти прийому-передачі майна з відповідального зберігання від 16.01.2023, акт взаєморозрахунків від 31.01.2023 року.
Судом першої інстанції цілком вірно зауважено, що оскільки вказані події (повернення товару) та, відповідно, складання підтверджуючих документів відбувалось після проведення перевірки та винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, вони не входили у предмет документальної позапланової виїзної перевірки позивача та не спростовують правомірність спірних податкових повідомлень-рішень. 
В рамках даних правовідносин слід ураховувати особливості правового регулювання пп. «г» п. 198.5 ст. 198 ПК України, що передбачає зменшення податкового зобов`язання донарахованого за цією нормою, вразі використання та/або списання таких активів. 
Крім того, розірвання сторонами договору купівлі-продажу та повернення продавцю продукції наслідком має також і зменшення позивачем від`ємного значення об`єкта оподаткуванні податком на додану вартість, що було сформовано позивачем за таким правочином.
З огляду на викладені обставини колегія суддів приходить до переконання, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції не надав належної оцінки усім доказам та фактичним обставинам справи та прийшов до безпідставного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. 
Зі змісту ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
За змістом частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Розглянувши доводи викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що судове рішення постановлено при неповному з`ясуванні обставин справи та з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню та прийняттю нового рішення, згідно з яким позовні вимоги підлягають задоволенню 
Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати підлягають відшкодуванню в повному обсязі.
Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
За приписами статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Частиною 1 статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
У відповідності до частини 3 статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Як вбачається з матеріалів справи, товариством з обмеженою відповідальністю «Агроконтраст» при зверненні до суду першої інстанції з даним позовом сплачено судовий збір у розмірі 29   524,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями №484 від 30.03.2023 та № 483 від 30.03.2023. Крім того, при зверненні до суду апеляційної інстанції позивачем також сплачено судовий збір у розмірі 49   962,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 1439 від 27.02.2024 та № 1438 від 27.02.2024. 
Враховуючи, що за результатом розгляду апеляційної скарги колегія суддів прийшла до переконання про обґрунтованість позовних вимог у повному обсязі, витрати позивача із сплати судового збору підлягають стягненню з суб`єкта владних повноважень.
Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И В:
          
Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Агроконтраст» на рішення Київського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2024 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Агроконтраст» до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2024 року скасувати та прийняти нову постанову, якою позов товариства з обмеженою відповідальністю «Агроконтраст» задовольнити. 
Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області від 22.11.2022 року №113210715 та №113220715.
Стягнути з Головного управління ДПС у Київській області на корить товариства з обмеженою відповідальністю «Агроконтраст» витрати понесені із сплати судового збору в розмірі 79   486,00грн. 

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Суддя-доповідач                                                                                                   	         О. О. Беспалов	
Суддя 	               В. Ю. Ключкович	
Суддя	       А. Б. Парінов	

(Повний текст постанови складено 26.04.24)