У х в а л а
18 червня 2024 року
м. Київ
Справа № 757/33144/22-ц
Провадження № 61-7870ск24
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Краснощокова Є. В., Крата В. І. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження
за касаційною скаргою ОСОБА_1 (далі - скаржниця, мати), інтереси якої представляє адвокат Бибка Тетяна Яківна (далі - адвокат),
на рішення Печерського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 24 квітня 2024 року
у справі за позовом ОСОБА_2 (далі - позивач, син) до скаржниці за участю третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, - ОСОБА_3 (далі - сестра позивача), Служби у справах дітей та сім`ї Печерської районної у місті Києві державної адміністрації - про позбавлення батьківських прав і
в с т а н о в и в:
1.           У листопаді 2022 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, у якій просив позбавити його мати батьківських прав щодо нього. Обґрунтував позов так: скаржниця ухиляється від виконання покладених на неї як на мати законом обов`язків з виховання позивача, тривалий час проживає за межами України, із сином не спілкується, не виховує його і не має бажання це робити надалі; позивач проживає з батьком та перебуває на його утриманні.
2.           У березні 2023 року позивач подав до суду заяву про зміну підстав позову шляхом їх доповнення. Обґрунтував так: 
-                  у липні 2021 року скаржниця пішла з родини та почала проживати окремо;
-                  з липня 2021 року до лютого 2023 року включно вона не виконувала батьківські обов`язки щодо позивача, не спілкувалася з ним, не приймала участі в його житті і не цікавилася інтересами сина, не доглядала за ним, не займалася його вихованням, не надавала матеріальне утримання та не дбала про задоволення життєвих потреб позивача (щодо їжі, одягу, оплати вартості навчання, шкільного приладдя, медичного обслуговування та лікування, розвитку здібностей і відвідування спортивних секцій тощо);
-                  у період з 23 грудня 2022 року (з дня смерті батька) до лютого 2023 року включно (до дня встановлення піклування за позивачем) скаржниця фактично покинула сина одного у складних життєвих обставинах, не цікавилася, в яких умовах і з ким із дорослих він залишився проживати, хто за ним доглядав і займався його вихованням.
3.           11 жовтня 2023 року Печерський районний суд міста Києва ухвалив рішення, згідно з яким позов задовольнив: позбавив скаржницю батьківських прав відносно позивача, ІНФОРМАЦІЯ_1 ; роз`яснив, що мати, позбавлена батьківських прав, має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни її поведінки й обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав; стягнув зі скаржниці на користь держави 1 073,60 грн судового збору. Мотивував рішення так: 
-                  з моменту фактичного припинення шлюбних відносин з ОСОБА_4 у липні 2021 року скаржниця не проживала із сином однією сім`єю, не брала участі у його вихованні, не піклувалася про нього та про його фізичний, духовний і моральний розвиток, не забезпечувала матеріально;
-                  скаржниця була достовірно обізнаною з тяжкою життєвою ситуацією сина, зумовленою хворобою та смертю батька, з яким він проживав, однак не вжила заходів для забезпечення догляду за позивачем; останній після смерті батька був позбавлений будь-якого батьківського піклування, що зумовило необхідність встановлення над ним опіки та призначення опікуном старшої сестри позивача.
4.           24 квітня 2024 року Київський апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою рішення суду першої інстанції залишив без змін. Навів аналогічні до останнього мотиви.
5.           27 травня 2024 року адвокат в інтересах скаржниці подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати зазначені судові рішення й ухвалити нове - про відмову у задоволенні позову, або за наявності підстав скерувати справу на новий розгляд. Обґрунтувала так:
-                  суди першої й апеляційної інстанцій неправильно розтлумачили приписи статті 164 Сімейного кодексу України, статті 9 Конвенції про права дитини та статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що зумовилоневиправдане втручання у право матері на повагу до сімейного життя за відсутності встановлених законом підстав для позбавлення батьківських прав, а також не врахували висновкищодо застосування цих норм права, викладені у постановах:
(1) Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 8 грудня 2021 року у справі № 311/563/20 (провадження № 61-14656св21), Верховного Судуу складі колегії суддів Другоїсудової палати Касаційного цивільного суду від 21 червня 2023 року у справі № 127/10585/21 (провадження № 61-1763св23), про те, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків; 
(2) Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 9 червня 2023 року у справі № 591/6037/21 (провадження № 61-4524св23), від 7 червня 2023 року у справі № 753/18406/16-ц (провадження № 61-4010св23), про те, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише за вкрай виняткових обставин і що слід зробити все для збереження особистих відносин івідновлення сім`ї;
(3) Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18(провадження № 61-4014св20), Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), від 20 грудня 2023 року у справі № 522/20260/21 (провадження № 61-9762св23)про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, на який йдуть лише у виняткових випадках і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як осіб, якістановлять реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку;
(4) Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 4 квітня 2024 року у справі № 553/449/20 (провадження № 61-2701св24), про те, що позбавлення батька всіх батьківських прав не відповідає критерію пропорційності; право дитини на висловлення думки не потрібно тлумачити як фактичне надання дітям безумовного права вето без аналізу будь-яких інших факторів або без оцінювання того, що відповідає їхнім найкращим інтересам;
(5) Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 квітня 2020 року у справі № 420/1075/17 (провадження № 61-17053св19), про те, що стягнення аліментів на утримання дитини не може підтверджувати свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків з такого утримання, бо є одним зі способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та спонукає батька надавати їй відповідне утримання; наявність заборгованості за аліментами сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав;
-                  суди попередніх інстанцій не мали підстав стверджувати, що мати свідомо ухилялася від виконання її батьківських обов`язків, не проявляла до сина та його розвитку достатньої уваги чи відмовлялася від його утримання;
-                  апеляційний суд неправильно розтлумачив приписи статті 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), що зумовило порушення принципу рівності учасників справи, та поклав на мати доведення тих обставин, які мав би довести позивач. Цей підхід апеляційний суд застосував без урахування висновку, викладеного у постанові Верховного Судуу складі колегії суддів Третьоїсудової палати Касаційного цивільного суду від 20 грудня 2023 року у справі № 522/20260/21 (провадження № 61-9762св23), про те, що відповідно до статті 81 ЦПК України обставини свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, що може бути підставою позбавлення його батьківських прав, має доводити позивач;
-                  суди першої й апеляційної інстанцій належно не дослідили зібрані у справі докази, що зумовило безпідставне врахування одних доказів (рішень органів опіки та піклування щодо дитини) і неврахування інших (щодо порушення норм чинного законодавства; відсутності в органу опіки та піклування юрисдикції для розгляду питань, які стосуються дитини; перевищення повноважень; призначення піклувальником особи, яку жоден спеціаліст служби у справах дітей ніколи не бачив і не спілкувався з нею; показання свідків тощо);
-                  суди попередніх інстанцій встановили обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимого доказу - висновку Печерської районної у місті Києві державної адміністрації від 27 березня 2023 року № 105/01-425/В-140 про доцільність позбавлення скаржниці батьківських прав щодо сина. Оскільки і матір, і син постійно проживають в Естонії, то тільки адміністративні органи цієї країни уповноважені вирішувати спір;
-                  суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням правил територіальної юрисдикції, оскільки безпідставно не скерував справу до Верховного Суду для визначення підсудності, встановивши, що обидві сторони справи проживають за межами України;
-                  суд першої інстанції необґрунтовано відхилив клопотання скаржниці про закриття провадження у справі. Оскільки учасниками справи є громадяни України, які постійно проживають на території Естонії, то спірні правовідносини містять іноземний елемент. Тому слід застосовувати норми права Естонії.
6.           Одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження) (частина перша статті 394 ЦПК України).
7.           Верховний Суд вважає, що є підстави для відкриття касаційного провадження. Касаційна скарга подана у передбачений законом строк (повне рішення складене 25 квітня 2024 року) і з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України. У касаційній скарзі є доводи, які потребують перевірки, щодо передбачених пунктами 1 і 4 частини другої статті 389 ЦПК України підстав для касаційного оскарження.
Керуючись статтями 260, 261, 389, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд
у х в а л и в :
1.           Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 24 квітня 2024 року у справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 за участю третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, - ОСОБА_3 , Служби у справах дітей та сім`ї Печерської районної у місті Києві державної адміністрації - про позбавлення батьківських прав.
2.           Витребувати з Печерського районного суду міста Києва цивільну справу № 757/33144/22-ц.
3.           Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї матеріалів; роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, впродовж десяти днів із дня отримання цієї ухвали.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.
Судді 	 	Д. А. Гудима	
 	 	Є. В. Краснощоков	
 	 	В. І. Крат