ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3524/24 Справа № 185/13922/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Юдіна С. Г. Суддя у 2-й інстанції - Новікова  Г. В.	

14 травня 2024 року Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:
судді-доповідача: Новікової Г.В. 
суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Дніпро апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 січня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, -
В С Т А Н О В И В:

01 листопада 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування посилався на те, що працював на підприємствах відповідача. 17.05.2023 року з ним стався нещасний випадок, в результаті якого він отримав тілесні ушкодження. Згідно довідки МСЕК від 08.09.2023 року його визнано інвалідом 2 групи та встановлено 80 % втрати професійної працездатності та 5 % повторно по травмі від 2013 року. Вважає, що внаслідок неналежного виконання відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці йому повинна бути відшкодована моральна шкода. Оскільки порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки він позбавлений можливості вести повноцінний спосіб життя, постійно відчуває біль, фізичні страждання, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Крім того, внаслідок отриманої травми він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості. 
Просив стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 241 000 грн.
Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 січня 2024 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я 160000 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.
В іншій частині – відмовлено. 
Стягнуто з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь держави судовий збір у розмірі 1600 грн.
В апеляційній скарзі представник ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» просить змінити рішення суду першої інстанції, зменшивши розмір моральної шкоди до 85 000 грн. з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів. Вважає, що судом першої інстанції при визначенні розміру моральної шкоди не прийнято до уваги судову практику, яка склалася за аналогічними позовами. Позивачем не надано обгрунтування розміру моральної шкоди та судом не визначено відсутність інших хвороб, що впливають на фізичні страждання позивача.
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно із ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
У ч.1 ст. 369 ЦПК України зазначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Зважаючи, що по даній справі ціна позову становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і справа не відноситься до справи, яка не підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін. 
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебував в трудових відносинах з відповідачем, що підтверджується записами в трудовій книжці. 
17.05.2023 року під час виконання трудових обов`язків з ОСОБА_1 стався нещасний випадок .
Згідно акту розслідування нещасного випадку, що стався 17.05.2023 року нещасний випадок пов`язаний з виробництвом. 
За висновком МСЕК від 08.09.2023 року № 006774 ОСОБА_1 первинно встановлено 2 група інвалідності за трудовим каліцтвом з 08.09.2023 року. 
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що факт завдання позивачеві моральної шкоди внаслідок травмування на виробництві доведено. 
Такий висновок відповідає встановленим обставинам та нормам матеріального і процесуального права та узгоджується з положеннями статті 153 КЗпП України,якою передбачено,що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків закріплено статтею 173 КЗпП України .
Частиною першої статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Судом першої інстанції встановлено, що 17.05.2023 року під час виконання трудових обов`язків з ОСОБА_1 стався нещасний випадок на виробництві,про що складено акт за формою Н-1. За висновком МСЕК від 08.09.2023 року ОСОБА_1 первинно встановлено 80% втрати професійної працездатності та 2 група інвалідності за трудовим каліцтвом.
 Зазначені обставини не оспорюються відповідачем. 
Суд першої інстанції правильно виходив із того, що надані позивачем письмові докази є належними, оскільки містять інформацію щодо предмета доказування. 
Представник відповідача вважає, що судом першої інстанції при визначенні розміру моральної шкоди не прийнято до уваги судову практику,яка склалася з аналогічних справ. Однак розмір моральної шкоди визначається в кожній конкретній справі окремо,виходячи із встановлених обставин.
Позивач обґрунтував моральні страждання спричиненням фізичного болю, що спричинило позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань.
В п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року вказано, що моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, відповідно до ст. ст. 23, 1167 ЦК України, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, які він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання, а тому не потребують якихось додаткових доказів.
Створення неналежних умов виробництва призводить до порушення особистих немайнових прав особи на життя, на охорону здоров`я тощо.
Вирішуючи спір, встановивши фактичні обставини справи, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачу заподіяна моральна шкода, яку роботодавець зобов`язаний відшкодувати в силу зазначених вище норм закону. 
Питання компенсації моральної шкоди особі незалежно від того, в якій сфері життя чи діяльності вони виникають, підпадають під регулювання Цивільного кодексу України, який є основним актом цивільного законодавства України.
Положеннями статті 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості
При визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню ,суд першої інстанції правильно виходив із характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат, їх тривалості, можливості відновлення при встановленні 80% втрати професійної працездатності та 2 групи інвалідності. Зокрема, врахував стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану , а також обґрунтовано виходив із засад розумності, виваженості та справедливості. 
Суд першої інстанції правильно зазначив, що право на відшкодування моральної шкоди у позивача виникло в 2023 році, тобто до набрання чинності новою редакцією підпункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, тому визначена судом сума моральної шкоди підлягає стягненню без відрахування податків та інших обов`язкових платежів. Такий висновок узгоджується з правовою позицією,викладеною у постанові Верховного Суду від 21 червня 2022 року у справі №599/645/21.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції 
Між тим, суд апеляційної інстанції не погоджується із висновком суду першої інстанції в частині стягнення моральної шкоди без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб, зважаючи на наступне.
Згідно з частиною четвертою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Так, відповідно до Закону № 466 внесені зміни до п.п.164.2.14 статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди (норма набрала чинності з 23 травня 2020 року).
До загального місячного (річного) оподаткування доходу платника податків, з урахування змін, внесених Законом № 466, включається у вигляді відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі визначеному законом (п.п.164.2.14 п.164.2 ст. 164 Податкового кодексу України).
Враховуючи викладене, у разі якщо виплата немайнової (моральної) шкоди за рішенням суду здійснюється податковим агентом на користь фізичної особи – платника податків, то сума такої шкоди не включається до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.
Отже, з 23 травня 2020 року звільняється від оподаткування податком на доходи фізичних осіб відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.
Право на відшкодування моральної шкоди виникло у позивача з 08.09.2023 року.  
Оскільки станом на 01 січня 2023 року розмір мінімальної заробітної плати становив 6 700,00 грн, а сума стягнутої судом моральної шкоди в розмірі 160 000 грн перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати (6 700,00 грн х 4 = 26 800,00 грн.), суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що розмір моральної шкоди підлягає стягненню без урахування утримання з нього обов`язкових податків і зборів.
Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що оскаржуване судове рішення підлягає в цій частині зміні, а саме: слід вказати в другому абзаці резолютивної частини: «з утриманням податків та інших обов`язкових платежів» замість фрази «без відрахування податків та інших обов`язкових платежів».
В іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги та зміни рішення місцевого суду в частині застосування норм Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди.
Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 150000 грн., що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 368, 369, 375, 382,384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» задовольнити частково.
  Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області  від 30 січня 2024 року   змінити, вказавши в другому абзаці резолютивної частини: «з утриманням податків та інших обов`язкових платежів» замість фрази «без відрахування податків та інших обов`язкових платежів».
В іншій частині рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: