КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

____________________________________
Справа  № 759/12718/23
Апеляційне провадження
 № 33/824/4406/2023
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
19 жовтня 2023 року суддя Київського апеляційного суду Рейнарт І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Святошинського районного суду міста Києва від 18 серпня 2023 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
 
                                                                встановив:
 
постановою судді Святошинського районного суду міста Києва від 18 серпня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000грн  з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 536грн 80 коп.
Постановою судді визнано доведеним, що 30 червня 2023 року водій ОСОБА_1 приблизно о 00:20 год. в м. Києві, по вул. Кільцева дорога, 18-А керував транспортним засобом «Lincoln MKZ», д.н.з. НОМЕР_1 , із явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, порушення координації рухів. Огляд водія на стан сп`яніння у встановленому законом порядку зі згоди водія проводився у лікаря-нарколога КНП «КМНКЛ «Соціотерапія» та згідно висновку № 003694 від 30 червня 2023 року ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння, результат 0,67 ‰, чим порушив п. 2.9. а) ПДР України.
Не погоджуючись з постановою судді, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді скасувати, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування своїх доводів, ОСОБА_1 зазначає, що він дійсно перебував на місці події, коли під`їхали працівники поліції,  однак автомобілем «Lincoln MKZ», д.н.з. НОМЕР_1 , він не керував, а допомагав його завантажити на евакуатор.
ОСОБА_1 стверджує, що близько 23:30 год. з його автомобілем «Lincoln MKZ», д.н.з. НОМЕР_1 , виникли технічні проблеми і особа, яка перебувала за кермом викликала таксі та поїхала додому, у зв`язку з настанням о 00:00 год. комендантської години, а він, викликавши евакуатор, залишився на місці події. У подальшому, о 00:04 год. прибули працівники патрульної поліції, яким він повідомив, що не керував транспортним засобом, однак з метою уникнення конфліктної ситуації, погодився поїхати на огляд до лікаря нарколога.
Також ОСОБА_1 посилається на розбіжності стосовно часу складання висновку лікаря нарколога, оскільки в самому висновку зазначено час його складання - 1:55 год. 30 червня 2023 року, у той час, як з долученого до протоколу про адміністративне правопорушення відеозапису з боді-камери працівника поліції вбачається, що огляд проводиться о 2:02 год. 30 червня 2023 року, що є підставою для визнання вказаного 
                                                                                   
висновку неналежним доказом.  
У судовому засіданні ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги підтримав, додавши що на відеозаписі, доданому до протоколу про адміністративне правопорушення, в певний момент він на питання працівника поліції дійсно відповів, що був за кермом, однак говорячи це він мав на увазі, що сів туди аби перемкнути передачу вже після поломки автомобіля.
Захисник ОСОБА_1 - адвокат Колодій О.М. підтримав апеляційну скаргу та викладені в ній обставини, також зазначивши, що ОСОБА_1 не перебував за кермом автомобіля в момент його руху, тобто він не керував ним в розумінні диспозиції статті 130 КУпАП.
Суд, вивчивши матеріали справи за протоколом про адміністративне правопорушення, вислухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Колодія О.М., пояснення поліцейського Лисаковського І.В. , який складав протокол про адміністративне правопорушення, переглянувши відеозапис досліджуваних подій, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 
Згідно ст. 294 КУпАП суд апеляційної інстанції розглядає обставини вчиненого правопорушення в межах, що викладені в протоколі про адміністративне правопорушення та визнані доведеними судом першої інстанції, за доводами, зазначеними в апеляційній скарзі.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
У постанові Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам, а саме: верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, повага до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, тощо.
Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як передбачено ст. 251 КУпАП.
Суд (суддя), у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному 
                                                                      
дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченими статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно наводити докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення.
Ці вимоги закону при розгляді суддею місцевого суду матеріалів справи за протоколом про адміністративне правопорушення, складеного стосовно ОСОБА_1 , в повній мірі не дотримані, а висновок судді про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення не відповідає фактичним обставинам справи та не підтверджується належними доказами.
Вимогами п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Положеннями п. 27 постанови пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", судам роз`яснено, що відповідальність за ст. 130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Отже, необхідною умовою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, зокрема за порушення вимог п. 2.9. «а» Правил дорожнього руху України, є керування особою транспортним засобом і встановлення вказаного факту є обов`язковим при розгляді справи про адміністративне правопорушення.
У пункті 1.10 Правил дорожнього руху зазначено, що водій - це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. 
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року, справа № 404/4467/16-а, само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 378248 від 30 червня 2023 року, в цей день о 00 год. 20 хв. по вул. Кільцева дорога в м. Києві, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Lincoln MKZ», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, порушення координації рухів. Огляд водія на стан сп`яніння у встановленому законом порядку зі згоди водія проводився у лікаря-нарколога КНП «КМНКЛ «Соціотерапія» та згідно висновку № 003694 від 30 червня 2023 року ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння, результат 0,67 ‰, чим порушив п. 2.9. а) ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
У поясненнях до протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 свою 
                                                                              
вину не визнав, зазначивши, що він не перебував за кермом.
Протокол складений уповноваженою на те особою, а саме - поліцейським взводу 1 роти 5 батальйону 4 полку 1 УПП в місті Києві ДПП - Лисаковським І.В .
Поліцейський Лисаковський І.М. у судовому засіданні підтвердив, що коли вони з напарником під`їхали на місце події, ОСОБА_1 дійсно перебував біля автомобіля, а не за його кермом, однак в ході спілкування ОСОБА_1 повідомив, що керував вказаним транспортним засобом, що і стало підставою для пропозиції пройти огляд на стан сп`яніння. Подальші заперечення ОСОБА_1 ними не приймались до уваги, причину по якій ними не було опитано інших осіб, що перебували на місці події, поліцейський Лисаковський І.М. не пояснив.  
У постанові від 18 липня 2019 року, справа № 216/5226/16-а, Верховний Суд зазначив, що доказом порушення ПДР не може бути відеозапис з нагрудної камери поліцейського, якщо він не відображає відомостей про вчинення правопорушення, а лише містить процесуальну послідовність вчинюваних процесуальних дій (винесення постанови, складання протоколу).
Згідно з Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 11 січня 2019 року за № 28/3299, з метою фіксування правопорушення працівниками поліції застосовуються технічні прилади і технічні засоби, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.
До протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 378248 від 30 червня 2023 року долучені відеозаписи з нагрудних відеореєстраторів 472420 та 472339.
З оглянутих судом відеозаписів вбачається, що на відеозаписі «378248 2» зафіксовано автомобіль «Lincoln MKZ», д.н.з. НОМЕР_1 , який припарковий із увімкненою аварійною світловою сигналізацією та завантажується на евакуатор, а ОСОБА_1 знаходиться біля нього. На запитання працівника поліції він повідомляє, що автомобіль належить йому та він перебував за кермом (0:23 хв. відео).  
У той же час, із переглянутого відеозапису «378248 1» вбачається, що на прохання поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 зазначає, що він не керував зазначеним транспортним засобом (5:20 хв. відео) та в подальшому наполягає на своїй версії.
Також з наданих суду відеозаписів вбачається, що крім ОСОБА_1 та працівників поліції на місці події присутні й інші особи, пояснення яких, з метою встановлення факту керування ОСОБА_1 автомобілем, поліцейськими відібрано не було.
Будь-яких інших доказів, які б підтверджували факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом «Lincoln MKZ», д.н.з. НОМЕР_1 , матеріали справи не містять.
Частиною 2 статті 251 КУпАП визначено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Згідно висновку, викладеному в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 серпня 2023 року у справі № 208/712/19, уповноважений орган Національної поліції на стадії досудового оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення фактично виконує функцію обвинувачення та разом із протоколом скеровує до суду одержані ним письмові докази.
Отже, у суду відсутні повноваження вчиняти жодні процесуальні дії, ініціювання чи здійснення яких у змагальній судовій процедурі належало б до повноважень сторони обвинувачення, а тому в основу свого рішення суд покладає лише письмові матеріали, надані уповноваженим правоохоронним органом (протокол про адміністративне правопорушення, рапорт поліцейського, пояснення свідків) та самим водієм.
Однак, через неповноту вчинення органом поліції процесуальних дій, суд позбавлений можливості перевірити обставини, викладені в протоколі, а також 
                                                          
твердження ОСОБА_1 і встановити дійсні обставини у справі.
Частина 1 ст. 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе за умови наявності в її діянні складу адміністративного правопорушення, визначеного приписами ч. 1 ст. 9 КпАП України.
Частиною 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Складом правопорушення є наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.
Тобто адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.
При цьому, суд (суддя) повинен обґрунтовувати свої висновки про винуватість лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту (рішення ЄСПЛ "Коробов проти України" №39598/0з від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування.
Вищевикладене свідчить про те, що Національною поліцією не дотримано відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. 
Суддя не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Згідно ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь а обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.
Стандарт доведення вини поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що правопорушення було вчинено і особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, є винною у вчиненні адміністративного правопорушення.
Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.
Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.
Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія, викладена у протоколі про адміністративне правопорушення, має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду.
Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії, викладеній у протоколі про 
                                                                               
адміністративне правопорушення.
Наявність таких обставин, які свідчать про можливість іншої версії події, аніж викладена у протоколі про адміністративне правопорушення, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.
Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку вказано у протоколі про адміністративне правопорушення, має бути спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною згідно з протоколом про адміністративне правопорушення. 
Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що працівником поліції, який склав протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , не надано суду належних та достатніх доказів у підтвердження того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом.
Висновки судді суду першої інстанції стосовно того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, оскільки на відеозаписі відсутні інші особи, а відтак він є суб`єктом відповідальності за даним правопорушенням, є необґрунтованими, оскільки з відеозапису, наявного у матеріалах справи, неможливо встановити цих обставин. 
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що постанова судді Святошинського районного суду міста Києва від 18 серпня 2023 року стосовно ОСОБА_1 щодо порушення ним п. 2.9. «а» Правил дорожнього руху та вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не може вважатися законною та обґрунтованою, а тому підлягає скасуванню, оскільки в його діях склад адміністративного правопорушення не підтверджується належними та допустимими доказами наявними в справі, і таких не було встановлено в ході апеляційного розгляду.
Згідно з п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Виходячи з того, що у  результаті апеляційного розгляду суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, то провадження в справі щодо нього підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.
Керуючись ст. 247, 294 КУпАП, апеляційний суд
постановив:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову судді Святошинського районного суду міста Києва від 18 серпня 2023 року про визнання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у  вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, скасувати та закрити провадження у справі стосовно ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                         І.М. Рейнарт