ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"30" квітня 2024 р.                               Справа№ 910/5669/23
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Барсук  М.А.
суддів:            Руденко  М.А. 
          Пономаренка  Є.Ю. 
 
при секретарі:          Муковоз В.І.

За участю представників сторін:
від позивача: не з`явився;
від відповідача: не з`явився;
від прокурора: Скляр Д.Ю.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Приватного підприємства "Тайкун" та Заступника керівника Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Столичного округу
на рішення Господарського суду міста Києва від 08.11.2023 року (повний текст складено 09.11.2023)
у справі №910/5669/23 (суддя Паламар П.І.)
за позовом Державної екологічної інспекції Столичного округу 
до Приватного підприємства "Тайкун"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Бородянська селищна територіальна громада
про відшкодування шкоди, ціна позову 479 780,81 грн, -

В  С  Т  А  Н  О  В  И  В:

Короткий зміст позовних вимог 

Державна екологічна інспекція Столичного округу звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного підприємства "Тайкун" про відшкодування шкоди у розмірі 479 780,81 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в ході перевірки дотримання вимог чинного природоохоронного законодавства ним було виявлено, що протягом червня 2019-березня 2021 років відповідач здійснював викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами без отримання спеціального дозволу, внаслідок чого заподіяно шкоду навколишньому природному середовищу в розмірі 479 780,81 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.11.2023 позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з Приватного підприємства "Тайкун" на користь Державної екологічної інспекції Столичного округу м. Києва 292 813,86 грн. шкоди, 4392,21 грн. витрат по оплаті судового збору.
В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції зазначив, що за наявності у розпорядженні позивача не спростованих відомостей про час роботи джерел викидів підприємства відповідача підстави для повторного витребування такої інформації листом-запитом № 3/2/07-29/14366 від 17 квітня 2021 р. та застосування положень п. 3.11 Методики про фактичний час роботи джерел викиду 24 години на добу є безпідставним.
Також суд першої інстанції вказав, що належним способом захисту прав позивача у спірних відносинах є стягнення шкоди з відповідача на користь позивача як органу державної виконавчої влади, що організовує і проводить контроль в галузі охорони навколишнього природного середовища, а не на розподільчі рахунки Бородянської селищної територіальної громади, Київської обласної ради та спеціального фонду Державного бюджету України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Приватне підприємство "Тайкун" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить частково скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 08.11.2023 року у справі №910/5669/23 та ухвалити нове рішення в частині, яким стягнути з Приватного підприємства "Тайкун" на користь Державної екологічної інспекції Столичного округу м. Києва 81 548,37 грн, у задоволенні позову в іншій частині-відмовити.
Апеляційна скарга обґрунтована наступним:
- використання під час розрахунку розміру шкоди фактичного часу роботи джерел викиду - 24 години за добу є безпідставним;
- у звіті врахований теоретичний, максимально можливий час роботи джерела викидів № 1;
- за умови роботи у вихідні та святкові дні робочий час джерела викидів № 1 становить 7,4 год на добу.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Заступник керівника Київської обласної прокуратури звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 08.11.2023 року у справі №910/5669/23 та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована наступним:
- у здійсненому розрахунку суду наявні арифметичні помилки, що свідчить про відсутність будь-якої послідовності та належного обґрунтування отриманих судом даних щодо часу роботи джерел викидів;
- суд першої інстанції невірно застосував п. 3.11 Методики, який встановлює єдиний можливий порядок визначення фактично відпрацьованого часу в режимі наднормативного викиду по кожному джерелу;
- висновок суду першої інстанції про необхідність відшкодування шкоди на користь Державної екологічної інспекції не ґрунтується на положеннях чинного законодавства.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №910/5669/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: Барсук М.А. - головуюча суддя; судді - Пономаренко Є.Ю., Руденко М.А.
Ухвалою суду від 11.12.2023 відкладено вирішення питання щодо вчинення процесуальних дій, передбачених параграфом 2 глави 1 розділу IV ГПК України, за апеляційною скаргою Приватного підприємства "Тайкун" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.11.2023 року у справі №910/5669/23 та апеляційною скаргою Заступника керівника Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Столичного округу на рішення Господарського суду міста Києва від 08.11.2023 року у справі №910/5669/23 до надходження матеріалів справи на адресу Північного апеляційного господарського суду.
На адресу суду надійшли матеріали справи.
Ухвалами суду від 08.01.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційними скаргами Приватного підприємства "Тайкун" та Заступника керівника Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Столичного округу на рішення Господарського суду міста Києва від 08.11.2023 та призначено справу до розгляду на 27.02.2024
27.02.2024 судове засідання не відбулося, у зв`язку з відсутністю можливості авторизації в особистому кабінеті Електронного суду, в період з 10 год. 30 хв. до 14 год. 50 хв.
Ухвалою суду від 27.02.2024 розгляд апеляційної скарги призначено на 12.03.2024.
Ухвалою суду від 12.03.2024 судове засідання відкладено на 21.03.2024.
21.03.2024 на момент початку судового засідання було оголошено повітряну тривогу. Крім того, були наявні перебої щодо авторизації в особистому кабінеті Електронного суду, у зв`язку з чим була відсутня можливість здійснення  фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів.
Ухвалою суду від 21.03.2024 судове засідання призначено на 11.04.2024.
Засідання суду, призначене на 11.04.2024, не відбулося у зв`язку з перебуванням головуючої судді Барсук М.А. на лікарняному.
Ухвалою суду від 15.04.2024 відкладено розгляд справи на 30.04.2024.

Явка представників сторін

Представники позивача та відповідача у судове засідання 30.04.2024 не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, хоча про час та місце судового засідання останні були повідомлені належним чином шляхом направлення процесуальних документів до електронного кабінету в системі ЄСІТС.
Колегією суддів під час розгляду даної справи враховано, що на підставі указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 (з наступними змінами), Закону України № 2102-IX від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.
Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Стаття 27 Конституції України передбачає, що обов`язок держави - захищати життя людини.
Разом з тим, у відповідності до вимог п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.
Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.
А тому, враховуючи, що під час воєнного стану суди не припинили свою діяльність та продовжують здійснювати правосуддя, колегія суддів, з урахуванням принципу розумності строків розгляду справи судом, з метою забезпечення права на доступ до правосуддя, передбаченого Конституцією України і гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (право на справедливий суд), зважаючи на те, що явка представників учасників справи у судове засідання не визнавалась обов`язковою, дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги у судовому засіданні 30.04.2024 за відсутності представників позивача та відповідача.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

У період з 02 по 14 квітня 2021 Державною екологічною інспекцією Столичного округу був проведений позаплановий захід державного нагляду (контролю) щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства Приватного підприємства «Тайкун».
Перевіркою встановлено, що ПП «Тайкун» здійснює діяльність по виготовленню полімерної тари з полімерних гранул шляхом теплої екструзії. Викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами здійснюються на підставі дозволу № 3221055100-71, виданого 01.04.2021 Департаментом екології та природних ресурсів Київської обласної державної адміністрації з необмеженим терміном дії.
Водночас, під час позапланової перевірки встановлено, що протягом червня 2019-березня 2021 років від стаціонарних джерел № 1 труба, лінії виготовлення сітки, лінія виготовлення добавок та барвників, № 2 труба, твердопаливний котел Wichlacz GK-1 (50 кВт) ПП "Тайкун" здійснювались викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу.
Вказані обставини підтверджуються наявним у матеріалах справи актом № 02-655 від 14 квітня 2021 р., складеним за результатами проведення позапланового заходу державного нагляду щодо дотримання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища.
08.04.2021 позивачем складено протокол про адміністративне правопорушення, на підставі якого винесено постанову про накладення адміністративного стягнення № 000226 від 9 квітня 2021 р. до директора ПП «Тайкун» Юрченка А.О. за допущення викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу.
На підставі акту позапланової перевірки працівниками позивача здійснено розрахунок розміру відшкодування збитків, заподіяних державі без дозволу спеціально уповноваженого органу виконавчої влади - дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами за період з 15.05.2020 по 31.03.2021 у сумі 479  780,81 грн.
Предметом спору у справі, що розглядається, є вимога позивача до відповідача про стягнення збитків, заподіяних державі наднормативним викидом забруднюючих речовин в атмосферне повітря.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і невикористовуванні в економіці в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси (ч. 1 ст. 5 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до  ст. 2 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища"  відносини у галузі охорони навколишнього природного середовища в Україні регулюються цим Законом, а також земельним, водним, лісовим законодавством, законодавством про надра, про охорону атмосферного повітря, про охорону і використання рослинного і тваринного світу та іншим спеціальним законодавством.
Згідно преамбули  Закону України "Про охорону атмосферного повітря"  атмосферне повітря є одним з основних життєво важливих елементів навколишнього природного середовища.
За  ст. 2 Закону України "Про охорону атмосферного повітря"  (тут і далі  в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) відносини в галузі охорони атмосферного повітря регулюються цим Законом,  Законом України "Про охорону навколишнього природного середовища"  та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до абз. 2-3, 5 ч. 1  ст. 10 Закону України "Про охорону атмосферного повітря"  підприємства, установи, організації та громадяни  суб`єкти підприємницької діяльності, що здійснюють викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря та діяльність яких пов`язана з впливом фізичних та біологічних факторів на його стан, зобов`язані, зокрема, здійснювати організаційно-господарські, технічні та інші заходи щодо забезпечення виконання вимог, передбачених стандартами та нормативами екологічної безпеки у галузі охорони атмосферного повітря, дозволами на викиди забруднюючих речовин тощо; вживати заходів щодо зменшення обсягів  викидів забруднюючих речовин і зменшення впливу фізичних факторів; здійснювати контроль за обсягом і складом забруднюючих речовин, що викидаються в атмосферне повітря, і рівнями фізичного впливу та вести їх постійний облік.
Згідно із ч. 1  ст. 11 Закону України "Про охорону атмосферного повітря"  для забезпечення екологічної безпеки, створення сприятливого середовища життєдіяльності, запобігання шкідливому впливу атмосферного повітря на здоров`я людей та навколишнє природне середовище здійснюється регулювання викидів найбільш поширених і небезпечних забруднюючих речовин, перелік яких встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Частиною 5  ст. 11 Закону України "Про охорону атмосферного повітря"  визначено, що викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися після отримання дозволу, виданого суб`єкту господарювання, об`єкт якого належить до другої або третьої групи, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення.
За приписами абз. 5-6, 13  ст. 1 Закону України "Про охорону атмосферного повітря"  викидом є надходження в атмосферне повітря забруднюючих речовин або суміші таких речовин; забруднююча речовина  речовина хімічного або біологічного походження, що присутня або надходить в атмосферне повітря і може прямо або опосередковано справляти негативний вплив на здоров`я людини та стан навколишнього природного середовища; джерело викиду  об`єкт (підприємство, цех, агрегат, установка, транспортний засіб тощо), з якого надходить в атмосферне повітря забруднююча речовина або суміш таких речовин.
Системне тлумачення абз. 2 ч. 1 ст.  10, ч. 5  6 ст.  11 Закону України "Про охорону атмосферного повітря"  свідчить, що суб`єкти господарювання (незалежно від їх групи) можуть здійснюватися викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами лише за наявності в них дозволу, виданого спеціально уповноваженим органом виконавчої влади.
Тобто законодавцем встановлено обов`язок суб`єктів господарювання (незалежно від їх групи) отримувати дозвіл на викид забруднюючих речовин в атмосферне повітря.
Відповідно до п. 1 ч. 2, ч. 3  ст. 11 Цивільного кодексу України  (далі  ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.
Пунктом 3 ч. 2  ст. 11 ЦК України  до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків віднесено завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.
Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди визначено  ст. 1166 ЦК України.
Відповідно до ч. 1  ст. 1166 ЦК України  майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч. 2  ст. 1166 ЦК України).
Отже, підставою деліктної відповідальності є протиправне шкідливе винне діяння особи, яка завдала шкоду.
Для відшкодування завданої шкоди необхідно довести такі факти як: протиправна поведінка боржника, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками, вина.
Наявність всіх зазначених умов є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.
У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.
Натомість відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди. Тобто вирішуючи спір про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, господарський суд виходить з презумпції вини правопорушника (див. висновок, викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.03.2020 у справі №  912/823/18, від 03.11.2021 у справі №  922/1705/20, від 18.12.2020 у справі №  922/3414/19).
За ч. 1  ст. 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища"  порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність.
Пунктом "є" ч. 2  ст. 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища"  визначено, що відповідальність за порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища несуть особи, винні у допущенні наднормативних, аварійних і залпових викидів і скидів забруднюючих речовин та інших шкідливих впливів на навколишнє природне середовище.
Відповідно до п. 2 Порядку проведення та оплати робіт, пов`язаних з видачею дозволів на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, обліку підприємств, установ, організацій та громадян-підприємців, які отримали такі дозволи, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України №  302 від 13.03.2002  (далі  Порядок) (тут і далі  в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами (далі  дозвіл)  це офіційний документ, який дає право підприємствам, установам, організаціям та громадянам  підприємцям (далі  суб`єкт господарювання) експлуатувати об`єкти, з яких надходять в атмосферне повітря забруднюючі речовини або їх суміші, за умови дотримання встановлених відповідних нормативів граничнодопустимих викидів та вимог до технологічних процесів у частині обмеження викидів забруднюючих речовин протягом визначеного в дозволі терміну.
Пунктом 4 Порядку визначено, що для отримання дозволу суб`єкт господарювання, зокрема, готує документи, в яких обґрунтовуються обсяги викидів забруднюючих речовин; проводить інвентаризацію стаціонарних джерел викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, видів та обсягів викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, пилогазоочисного обладнання.
Згідно із ч. 1  ст. 33 Закону України "Про охорону атмосферного повітря"  особи, винні у викидах забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу спеціально уповноважених на те органів виконавчої влади відповідно до закону несуть відповідальність згідно із законом.
Враховуючи наведене, відсутність у суб`єктів господарювання дозволу на викиди стаціонарними джерелами викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря свідчить про порушення нормативно визначених умов викидів таких речовин в атмосферу, зокрема абз. 2 ч. 1 ст.  10, ч. 5-6 ст.  11 Закону України "Про охорону атмосферного повітря" та є протиправною формою поведінки в результаті якої завдано шкоду навколишньому природному середовищу, одним із природних ресурсів якого є атмосферне повітря.
Відповідно до ч. 4  ст. 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища"  підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.
За  ст. 34 Закону України "Про охорону атмосферного повітря"  шкода, завдана порушенням законодавства про охорону атмосферного повітря, підлягає відшкодуванню у порядку та розмірах, встановлених законом.
За ч. 1  ст. 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища"  шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.
Враховуючи наведене, збитки, завдані державі внаслідок порушення законодавства про охорону атмосферного повітря, зокрема викидів стаціонарними джерелами забруднюючих речовин в атмосферне повітря за відсутності дозволу, підлягають відшкодуванню за весь час роботи стаціонарних джерел викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря за відсутності відповідного дозволу.
За цих умов наявність дозволу у суб`єкта господарювання на момент здійснення перевірки не виключає обов`язку правопорушника відшкодувати в повному обсязі завдану шкоду за здійснення викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря від стаціонарних джерел без дозволів на їх викиди (див. висновки, викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.04.2018 у справі №  903/744/16, від 22.05.2018 у справі №  910/15305/17, від 18.03.2019 у справі №  910/23296/17, від 16.12.2021 у справі №  920/266/19).
Факт неправомірної поведінки відповідача підтверджується актом перевірки, який є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища та його дотримання.
Як вбачається із відзиву на позовну заяву, факт викиду забруднюючих речовин в атмосферне повітря відповідачем не заперечується.
Водночас, відповідач не погоджується із здійсненим позивачем розрахунком розміру збитків.
Як вбачається з матеріалів справи, розрахунок розміру відшкодування збитків позивачем здійснено на підставі Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, які заподіяні державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, затвердженої наказом Міністерства енергетики та захисту довкілля України № 277 від 28 квітня 2020 р. (далі-Методика).
Пунктом 2.1 Методики передбачено, що наднормативними викидами забруднюючих речовин в атмосферне повітря вважаються викиди забруднюючих речовин, на які відсутній дозвіл, уключаючи окремі забруднюючі речовини, викиди яких підлягають регулюванню відповідно до законодавства.
Як зазначено вище, на джерела викидів, які включено до розрахунку, у відповідача на час перевірки відповідних дозволів не було, а тому дану Методику застосовано обґрунтовано.
Пунктом 2.2 Методики передбачено, що факт наднормативного викиду забруднюючих речовин в атмосферне повітря встановлюється державними інспекторами за результатами інструментально-лабораторних методів контролю, документальної перевірки суб`єкта господарювання та/або розрахунковими методами.
При цьому відповідно до п. 2.8 Методики розрахункові методи визначення наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря здійснюється у випадках викиду забруднюючих речовин від джерел викидів, які здійснюються стаціонарними джерелами суб`єкта господарювання без дозволу, що і мало місце у цій справі.
За п. 4.1. Методики розмір відшкодування збитків за наднормативний викид однієї тонни забруднюючої речовини в атмосферне повітря розраховується на основі розміру мінімальної заробітної плати, установленої на дату виявлення порушення, помноженої на коефіцієнт 1,1, з урахуванням регулювальних коефіцієнтів (додатки 1,  2) і показника відносної небезпечності кожної забруднюючої речовини. Загальний розмір відшкодування збитків розраховується як сума розмірів збитків за наднормативний викид в атмосферне повітря кожної забруднюючої речовини.
Розділом 3 Методики встановлено порядок розрахунку маси наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря
Відповідно до п. 3.11 Методики час роботи джерела в режимі наднормативного викиду визначається з дати початку вчинення порушення до моменту його усунення з урахуванням фактично відпрацьованого часу. Інформацію про фактичний відпрацьований час в режимі наднормативного викиду (в годинах) надає суб`єкт господарювання по кожному джерелу викиду (утворення). У разі не надання суб`єктом господарювання інформації протягом 15 календарних днів з моменту отримання письмового запиту (припису) фактичний час роботи джерела викиду вважати 24 годинним на добу.
Як вбачається з розрахунку, під час визначення розміру шкоди позивач вважав фактичний час роботи джерел викиду 24 годинним на добу, розрахунковий період - з 15 травня 2020 до 31 березня 2021.
Водночас, позивачем було надано звіт про інвентаризації викидів забруднюючих речовин, складений 21.01.2020, в якому зазначений час роботи кожного із джерел викидів, а саме екструзійної лінії виготовлення рукавної сітки, виготовлення добавок та барвників -7008 год/рік, твердопаливного котла Wichlacz CK-1 - 2100 год/рік.
Вказаний акт також був наявний у позивача під час проведення позапланової перевірки та здійснення розрахунку збитків, що підтверджується як змістом акту № 02-655 від 14 квітня 2021 р. та наданого до суду розрахунку розміру збитків.
Також для тієї ж перевірки відповідачем було надано паспорт установки очистки газу джерела викидів № 1 (труба лінія виготовлення сітки, лінія виготовлення добавок та барвників), акт перевірки відповідності фактичних параметрів роботи (ефективність роботи ГОУ) на джерелі викидів № 1 від 30 вересня 2020 р., акт перевірки технічного стану установки очистки газу на джерелі викиду № 1 від 20 вересня 2020 р., протокол вимірювань вмісту забруднюючих речовин в організованих викидах стаціонарних джерел № 30/091-1 від 30 вересня 2020, що вбачаються із змісту акту № 02-655 від 14 квітня 2021 р.
Колегія суддів враховує, що приписами п. 3.7. Методики визначено можливість проведення розрахунку збитків за спеціальною формулою, якщо є відомими характеристиками джерела викиду (джерела утворення), зафіксованими у відповідній документації суб`єкта господарювання (Звіт по інвентаризації викидів забруднюючих речовин, технологічні регламенти виробництва).
Використання в цьому випадку Звіту з інвентаризації викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря від стаціонарних джерел відповідача за 2020 рік є одним із джерел отримання необхідної інформації для розрахунку завданих збитків.
Аналогічний висновок щодо застосування норм права зазначений Верховним Судом у постанові від 16.12.2021 грудня 2021 року у справі №  920/266/19.
А тому доводи прокурора, що єдиним можливим порядком визначення фактично відпрацьованого часу в режимі наднормативного викиду є визначення роботи джерела викиду 24 години на добу, колегія суддів відхиляє.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, викиди забруднюючих речовин на Приватному підприємстві "Тайкун" протягом визначеного позивачем у розрахунку періоді (15 травня 2020 - 31 березня 2021 р.р.) здійснювались з двох джерел, зокрема: джерело № 1 труба - лінія виготовлення сітки, лінія виготовлення добавок та барвників (час роботи в оглядовий період 6144 год.); джерело № 2 труба - твердопаливний котел /Vichlacz OK-1 (50 кВт) (час роботи в оглядовий період 1841 год.)
А тому, суд першої інстанції, здійснивши власний розрахунок суми збитків відповідно до вірно визначено часу роботи кожного джерела викиду згідно формул, визначених у Методиці, правомірно вказав, що позивач набув права вимагати від відповідача відшкодування шкоди у розмірі 292 813,86 грн.
Доводи прокурора, що з огляду на проведені судом розрахунки, час роботи за спірний період щодо джерела № 1 має становити 6214 год, а не 6144 год, та щодо джерела № 2 - 1762 год, а не 1841 год, колегія суддів відхиляє, так як судом першої інстанції вірно здійснено розрахунок збитків з огляду на час роботи кожного із джерел викидів, а саме екструзійної лінії виготовлення рукавної сітки, виготовлення добавок та барвників - 7008 год/рік, твердопаливного котла Wichlacz CK-1 - 2100 год/рік.
Помилкове зазначення судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні часу роботи екструзійної лінії - 7088 год/рік, замість 7008 год/рік, та твердопаливного котла Wichlacz CK-1 - 2010 год/рік, замість 2100 год/рік, не вплинуло на вірно здійснений судом першої інстанції розрахунок.
Доводи відповідача, що у звіті по інвентаризації викидів забруднюючих речовин був врахований максимально можливий час роботи джерела викидів, а не фактичний, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідачем належними та допустимими доказами не доведено фактичного часу дії джерел викидів забруднюючих речовин у спірний період.
Більше того, про фактичний час роботи джерел викидів забруднюючих речовин відповідач не повідомляв позивача в порядку, визначеному п. 3.7 Методики.
Надання відповідачем на запит позивача інформації про те, що після отримання дозволу на скид ПП «Тайкун» було сплачено екологічний податок відповідно до часу роботи обладнання та використаної сировини, не може бути тією інформацію, яка б підтверджували фактичний час роботи джерел викидів забруднюючих речовин у спірний період.
Крім того, як вірно зазначено судом першої інстанції, факт сплати відповідачем екологічного податку за фактичний обсяг викидів в силу вимог  ст. 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища"  не звільняє його від обов`язку відшкодувати завдану шкоду в повному обсязі.
А тому доводи апелянта в цій частині колегія суддів відхиляє.
За таких обставин судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що в даному випадку наявні всі елементи складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка відповідача, що підтверджується матеріалами перевірки; наявна сама шкода, яка розрахована судом першої інстанції відповідно до Методики; а також причинний зв`язок, що виражений у заподіяні зазначеної шкоди саме протиправною поведінкою відповідача; вина відповідача виражена у здійсненні наднормових викидів забруднюючих речовин у атмосферне повітря без відповідного дозволу.
А тому, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення збитків, заподіяних навколишньому природному середовищу у загальному розмірі 292 813,86 грн
Стосовно доводів прокурора, що суд першої інстанції неправомірно здійснив стягнення коштів на рахунок позивача та не розподілив їх відповідно до Бюджетного кодексу України, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ч.1  ст. 16 ЦК України  кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно з ст. 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у  статті 4  цього Кодексу.
Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу.
Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.
Тобто, позивачем виступає особа, яка подала позов для захисту свого порушеного права та на користь якої відповідна позовна вимога має бути задоволена.
Розділом X Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища"  визначено економічний механізм забезпечення охорони навколишнього природного середовища.
Відповідно до  статті 42 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища»  в Україні фінансування заходів щодо охорони навколишнього природного середовища здійснюється за рахунок Державного бюджету України, бюджету Автономної Республіки Крим та місцевих бюджетів, коштів підприємств, установ та організацій, фондів охорони навколишнього природного середовища, добровільних внесків та інших коштів.
За приписами  статті 47 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища»  для фінансування заходів щодо охорони навколишнього природного середовища утворюються Державний, Автономної Республіки Крим та місцеві фонди охорони навколишнього природного середовища. Автономної Республіки Крим та місцеві фонди охорони навколишнього природного середовища утворюються у складі бюджету Автономної Республіки Крим та відповідного місцевого бюджету за місцем заподіяння екологічної шкоди за рахунок, зокрема, частини грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища в результаті господарської та іншої діяльності, згідно з чинним законодавством.
Відповідно до пункту 7 частини 3  статті 29 Бюджетного кодексу України  джерелами формування спеціального фонду Державного бюджету України в частині доходів (з урахуванням особливостей, визначених пунктом 1 частини 2  статті 67-1 цього Кодексу) є, зокрема, 30 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності.
Пунктом 4 частини 1  статті 69-1 Бюджетного кодексу України  передбачено, що до надходжень спеціального фонду місцевих бюджетів належать, зокрема, 70 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, в тому числі: до бюджетів місцевого самоврядування (крім бюджетів міст Києва та Севастополя) - 50 відсотків, обласних бюджетів та бюджету Автономної Республіки Крим - 20 відсотків, бюджетів міст Києва та Севастополя - 70 відсотків.
Відповідно до п. 2.1. розділу ІІ Порядку казначейського обслуговування доходів та інших надходжень державного бюджету, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.01.2023 № 34, казначейське обслуговування доходів та інших надходжень державного бюджету здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, та його територіальними органами (далі - органи Казначейства) відповідно до законодавства.
Згідно п. 6.2. Порядку у процесі казначейського обслуговування доходів та інших надходжень державного бюджету органи Казначейства здійснюють в автоматизованому режимі розподіл платежів між загальним та спеціальним фондами державного бюджету, між державним і місцевими бюджетами відповідно до нормативів відрахувань, визначених бюджетним законодавством, та перераховують розподілені кошти за належністю.
Таким чином, як слідує із вимог Бюджетного законодавства, розподіл коштів, які надходять до бюджету та відносяться до надходжень спеціального фонду Державного бюджету України, спеціальних фондів бюджетів органів місцевого самоврядування та обласних бюджетів, розподіляються органами Казначейства в автоматизованому порядку з огляду на їх належність.
Ні Бюджетний кодекс України, ні ГПК України, ні інші законодавчі акти не пов`язують обов`язок суду здійснювати розподіл стягнутих коштів відповідно до порядку, встановленого Бюджетним кодексом України.
А тому суд першої інстанції правомірно зазначив, що належним способом захисту прав позивача у спірних відносинах є стягнення шкоди з відповідача на користь позивача як органу державної виконавчої влади, що організовує і проводить контроль в галузі охорони навколишнього природного середовища, а не на розподільчі рахунки Бородянської селищної територіальної громади, Київської обласної ради та спеціального фонду Державного бюджету України.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 08.11.2023 у справі № 910/5669/23 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування чи зміни не вбачається.
Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника. 
Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П  О  С  Т  А  Н  О  В  И  В  :

1. Апеляційні скарги Приватного підприємства "Тайкун" та Заступника керівника Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Столичного округу на рішення Господарського суду міста Києва від 08.11.2023 у справі № 910/5669/23 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 08.11.2023 у справі № 910/5669/23 залишити без змін.
3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.
4. Матеріали справи № 910/5669/23 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 14.05.2024

Головуючий суддя                                                            М.А. Барсук 

Судді                                                                                М.А. Руденко

                                                                                Є.Ю. Пономаренко