ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
21 травня 2024 року
м. Київ
 
справа № 758/12800/19
провадження № 61-17461св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В.,
 
учасники справи:
за первісним позовом:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
третя особа - Служба у справах дітей та сім'ї Подільської в м. Києві районної державної адміністрації,
 
за зустрічним позовом:
позивач - ОСОБА_2 ,
відповідач - ОСОБА_1 ,
треті особи: Служба у справах дітей та сім'ї Подільської в м. Києві районної державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім'ї Бучанської районної державної адміністрації Київської області,

провівши в порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 07 грудня 2022 року в складі судді Ларіонової Н. М. та постанову Київського апеляційного суду від 19 жовтня 2023 року в складі колегії суддів: Поліщук Н. В., Верланова С. М., Мережко М. В.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог 
У липні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, а також визначити проживання дитини з матір'ю.
На обґрунтування позову зазначала, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , у якому народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
З квітня 2017 року вона з дочкою проживає окремо від ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1 . Дочка зареєстрована за цією адресою.
Вона не перешкоджала ОСОБА_2 проводити час, спілкуватися з дочкою, брати участь у її вихованні, проте відповідач забирає дитину та повертає її, коли йому заманеться. Зловживання відповідачем своїми батьківськими обов`язками негативно впливає на психологічний стан доньки.
Вона категорично проти проживання дочки з ОСОБА_2 , який використовує її як заручницю, щоб чинити психологічний тиск на неї.
З урахуванням наведеного, ОСОБА_1 просила позов задовольнити.
У червні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , в якому просив визначити місце проживання малолітньої дочки ОСОБА_3 з кожним із батьків за графіком: перший і третій тиждень кожного місця - проживання разом з батьком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 , а другий і четвертий тиждень кожного місяця - проживання разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 .
Зустрічний позов мотивований тим, що не зважаючи на проживання дитини окремо від нього, він бажає брати участь у вихованні дочки та виконувати свої батьківські обов`язки.
Сторони не можуть дійти згоди щодо його участі у вихованні дитини, що призводить до неприязних стосунків між ними та негативно впливає на їх малолітню дитину.
В результаті неправильного годування дитина втратила 30-35 % ваги, внаслідок чого у дитини виникли проблеми зі здоров`ям. Наразі лікуванням дитини займається він. ОСОБА_1 чинить перешкоди у повному та всебічному лікуванні дитини, приховує медичну документацію дочки, не відповідає на телефонні дзвінки.
Він пропонував ОСОБА_1 укласти мирову угоду, проте не виявила бажання врегулювати спір в досудовому порядку.
Короткий зміст судових рішень в справі
Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 07 грудня 2022 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 19 жовтня 2023 року, позов ОСОБА_1 в частині стягнення аліментів на дитину задоволено в повному обсязі. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в частині визначення місця проживання дитини з матір'ю задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 31 липня 2017 року, і до досягнення дитиною повноліття.
Визначено місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір'ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до досягнення дитиною 14-річного віку.
В задоволенні іншої частини первісного позову відмовлено.
В зустрічному позові ОСОБА_2 відмовлено в повному обсязі.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах платежу за один місяць.
Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що ОСОБА_3 з квітня 2017 року проживає разом з матір`ю, є дитиною молодшого шкільного віку. Беручи до уваги прихильність дитини до матері (що встановлено висновком спеціаліста за результатами проведення психологічного дослідження від 23 січня 2022 року № 05/2022), відсутність виняткових обставин для розлучення дитини з матір`ю, наявність у позивача можливості забезпечити умови життя, необхідні для розвитку малолітньої дитини, визначення місця проживання дитини з матір`ю буде відповідати її інтересам. Суд при вирішенні спору врахував висновок органу опіки та піклування в частині доцільності визначення місця проживання дитини з матір`ю.
Відповідач є людиною працездатного віку, інших дітей на утриманні не має, проживає окремо від позивача та дитини, має дохід та може сплачувати аліменти на дитину у встановленому законом розмірі..
Зустрічний позов задоволенню не підлягає, оскільки запропонований спосіб визначення місця проживання дитини не відповідає її інтересам, дитина повинна мати одне постійне місце проживання. Спір стосується чутливої сфери правовідносин, тому суд при його вирішенні надав першочергове значення найкращим інтересам дитини.  
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги
У грудні 2023 року ОСОБА_2 через представника    ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просив скасувати рішення Подільського районного суду м. Києва від 07 грудня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 жовтня 2023 року й ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні первісного позову та задоволення його зустрічного позову.
На обґрунтування касаційної скарги зазначав про застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 30 травня 2018 року в справі № 343/1500/15- ц (провадження № 61-23861св18), від 02 жовтня 2018 року в справі № 910/18036/17, від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18), від 23 жовтня 2019 року в справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року в справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року в справі № 917/2101/17, від 18 березня 2020 року в справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19), від 26 жовтня 2022 року в справі № 750/9620/20 (провадження № 61-7187св22), від 14 грудня 2022 року в справі № 742/2571/21 (провадження № 61-10119св22), від 04 жовтня 2023 року в справі № 208/4667/20 (провадження № 61-6229св23), від 26 жовтня 2023 року в справі № 233/418/22 (провадження № 61-11951св23) (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України);
Також оскаржив судові рішення з підстав, передбачених частиною третьою статті 411 ЦПК України (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
Матір дитини постійно чинила перешкоди у його спілкування з дочкою, також не давала можливості близьким членам його родини спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні.
Внаслідок неправильного вигодовування матір'ю дитина втратила 35 % своєї ваги, порівнюючи з вагою при її народженні, чим завдала шкоду життю та здоров'ю дитини.
Проживання дитини лише з матір'ю не відповідає її інтересам та рівню її належного виховання, тому є неприпустимим.
Незважаючи на незадовільний стан здоров'я дитини, необхідність лікування та постійної профілактики для уникнення погіршення стану її здоров'я, ОСОБА_1 продовжує чинити йому перешкоди у спілкуванні з дочкою, в тому числі для її лікування, тим самим завдає шкоду здоров'ю ОСОБА_5 .
Всі дії, вчинені ОСОБА_1 , спрямовані лише для задоволення її власних амбіцій та аж ніяк не для забезпечення належного виховання та утримання малолітньої дочки.
Головною метою ОСОБА_1 є отримання грошових коштів (аліментів) і повне відсторонення батька від виховання дитини.
Лише щотижневе почергове проживання дитини з кожним із батьків забезпечить дотримання її найкращих інтересів, оскільки батько зможе використати весь семиденний період часу для організації лікування очей дочки на тренажерах, що дозволить уникнути оперативного втручання в подальшому.
Суди не врахували ту обставину, що станом на день розгляду справи вихованням дитини займалася виключно бабуся.
Суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні його клопотання про зупинення провадження у цій справі до розгляду цивільної справи № 758/9245/22 за його позовом до Служби у справах дітей та сім'ї Подільської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання протиправним та скасування висновку Органу опіки та піклування Подільської районної в м. Києві державної адміністрації, встановлення графіку місця проживання малолітньої дитини.
Суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення в судовому засіданні 07 грудня 2022 року за відсутності електропостачання, без проведення фіксації судового засідання.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 19 грудня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Подільського районного суду м. Києва.
15 січня 2024 року справа № 758/12800/19 надійшла до Верховного Суду.
Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_6 направила відзив на касаційну скаргу, в якому просила залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 01 червня 2013 року, у якому ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася дочка ОСОБА_3 .
З даних виписки по картковому рахунку убачається, що ОСОБА_2 з квітня 2017 року по січень 2018 року здійснював поповнення карткового рахунку ОСОБА_1 на загальну суму 28 000,00 грн.
Відповідно до акту Крюківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 19 березня 2018 року депутатом Крюківської сільської ради ОСОБА_7 19 березня 2018 року здійснено обстеження помешкання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 . За результатами обстеження встановлено, що за вказаною адресою проживає ОСОБА_2 Квартира однокімнатна, повністю оздоблена, обладнана для проживання дитини.
Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19 жовтня 2023 року квартира АДРЕСА_4 належить на праві власності ОСОБА_8 .
Згідно висновку спеціаліста за результатами проведення психологічного дослідження від 24 січня 2022 року №05/2022, установлені при дослідженні обставини обумовлюють необхідність повноправної участі батька в житті і розвитку дівчинки, за можливості рівномірний розподіл часу перебування дівчини з кожним з батьків для забезпечення оптимального психічного і фізичного розвитку дитини.
Позивач надала медичну документацію на підтвердження про проведення обстежень (консультацій) ОСОБА_3 у дитячого офтальмолога, гастроентеролога, ортопеда-травмотолога, отримання стоматологічних послуг.
Відповідно до довідки про доходи № 39/ДЗ від 01 березня 2018 року ОСОБА_2 працює у ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» з 01 вересня 2017 року. Загальна сума доходів за період з 01 вересня 2017 року по 28 лютого 2018 року становить 148 544,73 грн.
Згідно довідки про доходи № 52/ДЗ від 12 березня 2018 року убачається, що ОСОБА_2 працює в ПрАТ «СК «ПЗУ Україна страхування життя» з 01 вересня 2017 року «за сумісництвом». Загальна сума доходів за період з 01 вересня 2017 року по 28 лютого 2018 року становить 29 515,18 грн.
З даних характеристики з місця роботи убачається, що ОСОБА_2 за місцем роботи характеризується позитивно.
Відповідно до довідки про доходи № КНО-08.1.4.1/1099 від 07 червня 2019 року ОСОБА_1 працює в АТ «Перший Український міжнародний банк» з 24 січня 2019 року. Загальна сума доходу за період з 24 січня 2019 року до 31 травня 2019 року становить 140 704,43 грн.
16 вересня 2019 року ОСОБА_2 звернувся до директора дитячого дошкільного закладу №104 із заявою про виключення ОСОБА_9 з дитячого дошкільного закладу.
Відповідно до висновку органу опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 27 вересня 2022 року щодо визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 разом з матір`ю ОСОБА_1 Рекомендовано ОСОБА_2 звернутися у встановленому законом порядку із відповідною заявою про визначення способу участі у вихованні малолітньої ОСОБА_3 та спілкуванні з нею. Рекомендовано матері ОСОБА_1 та батьку ОСОБА_2 скористатись процедурою сімейної медіації з метою налагодження конструктивної комунікації між собою для вирішення питань, пов`язаних із вихованням, спілкуванням, утриманням малолітньої доньки ОСОБА_3 , враховуючи її потреби та найкращі інтереси, а також виходячи з рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини.
У зазначеному висновку встановлено, що дитина постійно проживає разом з матір`ю.
ОСОБА_2 на підтвердження участі в утриманні дитини надав реєстри покупок із долученням фіскальних чеків.
Відповідно до листа Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» Подільського району м. Києва батько ОСОБА_3 з моменту спостереження його доньки (з червня 2018 року по червень 2023 року) не цікавився здоров`ям дитини та не приходив на амбулаторний прийом.
Згідно характеристики ОСОБА_3 , складеної директором Подільської районної в місті Києві державної адміністрації Загальноосвітньої санаторної школи-інтернат № 19 м. Києва та класним керівником, мати дитини цікавиться не лише успіхами доньки, але і справами класу. Батько ОСОБА_2 до класного керівника не звертався, до школи не приходив.
Відповідно до протоколу психологічно-консультаційного обстеження дитини від 08 червня 2023 року, складеного психологом ОСОБА_10 , дитині рекомендовано пройти курс психологічної реабілітації для усунення наслідків дистресу, спричиненого насиллям в сім`ї по відношенню батька до дитини; перебувати з батьком тільки в присутності довіреної особи, мати при собі телефон, щоб завжди мати можливість подзвонити матері або іншій особі старшого віку; дбайливе ставлення до емоційних потреб дитини з боку дорослого оточення.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частини друга і третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).
Відповідно до частини першої статті 19 СК України у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх прав та інтересів до органу опіки та піклування.
Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків (частина перша статті 160 СК України).
Згідно з частиною першою статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі потрібно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першочергово повинні бути визначені й враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору.
Норми міжнародного права та національне законодавство не містять положень, які б наділяли одного з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.
При визначенні місця проживання дитини судам потрібно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Судам передусім потрібно впевнитися, що саме той з батьків, на чию користь буде прийнято рішення, створить для дитини належні умови для її морального, духовного та фізичного розвитку.
Вирішуючи питання про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюб, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України).
У цій справі встановлено, що малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,  постійно проживає разом з матір`ю, яка створила належні умови для проживання, розвитку та навчання дочки.
Обставин, які б вказували на неможливість подальшого проживання малолітньої ОСОБА_3 разом з матір`ю, суди не встановили.
Орган опіки та піклування, перевіривши, у тому числі умови проживання дитини та батьків, вважав за доцільне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 разом з матір`ю, про що надав відповідний висновок. Суди визнали цей висновок обґрунтованим, таким, що узгоджується з іншими доказами в справі та відповідає інтересам дитини.
Належних та допустимих доказів на спростування цих обставин ОСОБА_2 не надав.
Також в матеріалах справи відсутні докази, що ОСОБА_1 здійснює неналежне виконання своїх батьківських обов`язків щодо малолітньої ОСОБА_3 .
Таким чином, вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій, врахувавши наведені обставини та наявні в справі докази, дотримуючись пріоритетності інтересів дитини, обґрунтовано вважали, що в найкращих інтересах дитини є проживання разом з матір`ю, тому дійшли правильного висновку про задоволення вимог первісного позову про визначення місця проживання дитини та відмову в задоволенні зустрічного позову.
Колегія суддів погоджується з висновками судів, що визначення місця проживання дитини з матір`ю жодним чином не обмежує право батька на спілкування з дитиною, участь у її вихованні.
Згідно частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України, статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3- 2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно з частиною другою статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Встановивши, що ОСОБА_2 є людиною працездатного віку, інших дітей на утриманні не має, мешкає окремо від позивача та дитини, має дохід та може сплачувати аліменти на дитину у встановленому законом розмірі, суди дійшли правильного висновку про задоволення вимог ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дочку ОСОБА_3 в розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 31 липня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.
Висновки судів не суперечать правовим висновкам, викладеним Верховним Судом у зазначених у касаційній скарзі постановах.
Доводи касаційної скарги про безпідставну відмову суду першої інстанції у задоволенні його клопотання про зупинення провадження у цій справі до розгляду цивільної справи № 758/9245/22 та про ухвалення судом першої інстанції  оскаржуваного рішення в судовому засіданні 07 грудня 2022 року за відсутності електропостачання, без проведення фіксації судового засідання є аналогічними доводам апеляційної скарги, яким суд апеляційної інстанції надав належну оцінку, і висновки суду є достатньо аргументованими.
Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки зводяться до незгоди заявника з висновками судів стосовно встановлення обставин справи та стосуються переоцінки доказів. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.
Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення. 
Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону й підстави для їх скасування відсутні.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду залишити без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Подільського районного суду м. Києва від 07 грудня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 жовтня 2023 залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                М. Ю. Тітов

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко