ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

22 квітня 2024 року	  м. Одеса	Справа № 916/770/24	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді: Таран С.В.,
Суддів: Богатиря К.В., Філінюка І.Г.,
при секретарі судового засідання Колцун В.В.,
за участю представників:
від прокуратури – Коломійчук І.О.,
від Південного офісу Держаудитслужби – участі не брали,
від Одеської міської ради – участі не брали,
від Комунальної установи "Центр інтегрованої системи відеоспостереження та відеоаналітики міста Одеси (Центр-"077")" – участі не брали,
від Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНЖЕНІРИНГ-АНАЛІТИКА" – участі не брали,
від Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області – участі не брали,
розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНЖЕНІРИНГ-АНАЛІТИКА"
на ухвалу Господарського суду Одеської області від 29.02.2024 про забезпечення позову, прийняту суддею Сулімовською М.Б., м. Одеса,
у справі №916/770/24
за позовом: заступника керівника Приморської окружної прокуратури міста Одеси Одеської області в інтересах держави в особі Південного офісу Держаудитслужби та Одеської міської ради
до відповідачів: 
-Комунальної установи "Центр інтегрованої системи відеоспостереження та відеоаналітики міста Одеси (Центр-"077")";
-Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНЖЕНІРИНГ-АНАЛІТИКА"
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивачів: Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області
про визнання недійсними договору та додаткової угоди, стягнення 24 637 726 грн

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2024 року заступник керівника Приморської окружної прокуратури міста Одеси Одеської області в інтересах держави в особі Південного офісу Держаудитслужби та Одеської міської ради звернувся з позовом до Комунальної установи "Центр інтегрованої системи відеоспостереження та відеоаналітики міста Одеси (Центр-"077")" та Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНЖЕНІРИНГ-АНАЛІТИКА", в якому просив визнати недійсними укладені між відповідачами договір на закупівлю товару "Придбання засобів оповіщення та інформування населення: придбання та встановлення пристроїв гучного мовлення та допоміжного обладнання" №20 від 25.09.2023 на суму 24637726 грн, як такий, що суперечить інтересам держави та суспільства, і додаткову угоду №1 від 18.12.2023 до договору на закупівлю товару №20 від 25.09.2023 "Придбання засобів оповіщення та інформування населення: придбання та встановлення пристроїв гучного мовлення та допоміжного обладнання", а також стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНЖЕНІРИНГ-АНАЛІТИКА" незаконно отримані кошти в сумі 24637726 грн за договором №20 від 25.09.2023 до місцевого бюджету на користь Одеської міської ради.
Позовні вимоги обґрунтовані порушенням приписів чинного законодавства під час проведення процедури відкритих торгів на закупівлю товару, що має наслідком недійсність укладених між відповідачами за результатами цієї публічної закупівлі договору №20 від 25.09.2023 та додаткової угоди №1 від 18.12.2023 до нього, а також зумовлює необхідність повернення до місцевого бюджету коштів, сплачених на виконання оспорюваного договору.
За вказаною позовною заявою місцевим господарським судом 18.03.2024 відкрито провадження у справі №916/770/24 та залучено до участі у даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє вимог щодо предмета спору, на стороні позивачів – Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області.
Одночасно з поданням позовної заяви заступником керівника Приморської окружної прокуратури міста Одеси Одеської області було подано заяву про забезпечення позову  №52-2116ВИХ-24 від 22.02.2024 (вх.№2-308/24 від 22.02.2024), в якій останній просив накласти арешт на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНЖЕНІРИНГ-АНАЛІТИКА" в розмірі 24637726 грн, які знаходяться в банківських установах на всіх рахунках даного відповідача, інформація про які буде виявлена в процесі виконання ухвали суду про забезпечення позову.
В обґрунтування даної заяви прокурор послався на фінансовий стан Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНЖЕНІРИНГ-АНАЛІТИКА", який у разі задоволення позовних вимог може утруднити або взагалі унеможливити виконання рішення суду у даній справі, що, в свою чергу, свідчить про наявність підстав для вжиття обраного заявником заходу забезпечення позову, який відповідає критеріям розумності та співмірності, оскільки передбачає накладення арешту на грошові кошти в обмеженому розмірі (у розмірі заявленої до стягнення суми).
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 29.02.2024 у справі №916/770/24 (суддя Сулімовська М.Б.) задоволено заяву заступника керівника Приморської окружної прокуратури міста Одеси про забезпечення позову №52-2116ВИХ-24 від 22.02.2024   (вх.№2-308/24 від 22.02.2024); накладено арешт на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНЖЕНІРИНГ-АНАЛІТИКА" в розмірі 24637726 грн, які знаходяться в банківських установах на всіх рахунках відповідача, інформація про які буде виявлена в процесі виконання ухвали суду про забезпечення позову.
Вказана ухвала суду мотивована доведеністю прокурором існування обґрунтованого припущення щодо ймовірності утруднення виконання або неможливості виконання рішення суду у даній справі у разі невжиття запропонованого ним заходу забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНЖЕНІРИНГ-АНАЛІТИКА", тим більше, що вказаний захід відповідає вимогам процесуального законодавства щодо розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, а також наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позову.
Не погодившись з постановленою ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю "ІНЖЕНІРИНГ-АНАЛІТИКА" звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду Одеської області від 29.02.2024 про забезпечення позову у справі №916/770/24 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити повністю.
Зокрема, в апеляційній скарзі скаржник наголошує на неспівмірності вжитого місцевим господарським судом заходу забезпечення позову з заявленими прокурором позовними вимогами та на дисбалансі сторін, оскільки поставлений Товариством з обмеженою відповідальністю "ІНЖЕНІРИНГ-АНАЛІТИКА" товар останньому не повернуто, натомість додатково накладено арешт на його грошові кошти, що перешкоджає поточній господарській діяльності апелянта. Крім того, скаржник зазначає про підписання заяви про забезпечення позову №52-2116ВИХ-24 від 22.02.2024 (вх.№2-308/24 від 22.02.2024) неуповноваженим прокурором та про порушення порядку звернення з вказаною заявою, оскільки вона мала бути подана в межах іншої судової справи (№916/756/24).
У відзиві на апеляційну скаргу №52-5707-24 від 08.04.2024 (вх.№812/24/Д3 від 08.04.2024) заступник керівника Приморської окружної прокуратури міста Одеси Одеської області просить апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНЖЕНІРИНГ-АНАЛІТИКА" залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Одеської області від 29.02.2024 про забезпечення позову у справі №916/770/24 – без змін. Зокрема, прокурор посилається на співмірність застосованого судом першої інстанції заходу забезпечення позову у вигляді арешту, оскільки однією з позовних вимог у цій справі виступає вимога майнового характеру, у разі задоволення якої відповідне судове рішення вимагатиме примусового виконання і таке виконання в майбутньому безпосередньо буде залежати від обставини наявності у боржника необхідної суми грошових коштів, при цьому накладений арешт не призведе до втручання у господарську діяльність Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНЖЕНІРИНГ-АНАЛІТИКА", натомість лише запровадить тимчасові обмеження щодо користування не всіма його коштами, а у розмірі заявленої до стягнення суми, яка до того ж була одержана вказаним товариством на виконання оспорюваного договору. Водночас у даному відзиві зауважено на тому, що заступник керівника окружної прокуратури в силу положень чинного законодавства уповноважений на підписання заяви про забезпечення позову та інших процесуальних документів у цій справі.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Аленіна О.Ю., суддів: Богатиря К.В., Філінюка І.Г. від 20.03.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНЖЕНІРИНГ-АНАЛІТИКА" на ухвалу Господарського суду Одеської області від 29.02.2024 про забезпечення позову у справі №916/770/24; встановлено строк для подання відзивів на апеляційну скаргу та будь-яких заяв чи клопотань з процесуальних питань до 15.04.2024, а також призначено розгляд зазначеної апеляційної скарги на 22.04.2024 о 12:30.
Однак, внаслідок подання 04.04.2024 до апеляційного господарського суду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНЖЕНІРИНГ-АНАЛІТИКА" на ухвалу Господарського суду Одеської області від 20.03.2024 про відмову у заміні заходів забезпечення позову у справі №916/770/24, беручи до уваги перебування судді Аленіна О.Ю. у відпустці, за розпорядженням керівника апарату суду призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №916/770/24.
Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Південно-західного апеляційного господарського суду від 05.04.2024 для апеляційного розгляду справи №916/770/24 сформовано колегію суддів у складі головуючого судді Таран С.В., суддів: Богатиря К.В., Філінюка І.Г.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 09.04.2024 прийнято колегією у визначеному складі суддів до свого провадження справу №916/770/24 для розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНЖЕНІРИНГ-АНАЛІТИКА" на ухвалу Господарського суду Одеської області від 29.02.2024 про забезпечення позову.
У судовому засіданні 22.04.2024 прокурор висловив заперечення проти задоволення апеляційної скарги; представники Південного офісу Держаудитслужби, Одеської міської ради, Комунальної установи "Центр інтегрованої системи відеоспостереження та відеоаналітики міста Одеси (Центр-"077")", Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНЖЕНІРИНГ-АНАЛІТИКА" та Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області участі не брали, хоча були належним чином сповіщені про дату, час та місце його проведення, що підтверджується матеріалами оскарження ухвали (а.с.177-183).
Протокольними ухвалами Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.04.2024 було відмовлено у задоволенні поданих Товариством з обмеженою відповідальністю "ІНЖЕНІРИНГ-АНАЛІТИКА" клопотань про відкладення розгляду справи б/н від 19.04.2024 (вх.№812/24/Д5 від 19.04.2024), про витребування копій матеріалів справи б/н від 05.03.2024 (вх.№812/24/Д2 від 05.03.2024) та про долучення письмових доказів б/н від 19.04.2024 (вх.№812/24/Д4 від 19.04.2024).
Південний офіс Держаудитслужби, Одеська міська рада, Комунальна установа "Центр інтегрованої системи відеоспостереження та відеоаналітики міста Одеси (Центр-"077")" та Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області своїм правом згідно з частиною першою статті 263 Господарського процесуального кодексу України не скористалися, відзивів на апеляційну скаргу не надали, що в силу частини третьої статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.
За умовами частин першої, другої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши пояснення прокурора, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали оскарження ухвали на предмет правильності застосування Господарським судом Одеської області норм права, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Реалізація права на судовий захист, гарантованого кожному статтями 55, 124 Конституції України, багато в чому залежить від належного правового механізму, складовою якого, зокрема, є інститут забезпечення позову у судовому процесі.
Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.
За правилами цієї статті заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду.
Отже, забезпечення позову по суті – це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача чи інших учасників справи для того, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь особи, яка звернулась з позовом, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Під час вирішення питання про необхідність задоволення чи відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, суди розглядають вказані заяви з застосуванням судового розсуду (окрім випадків, які передбачені в частинах другій, п`ятій, шостій та сьомій статті 137 Господарського процесуального кодексу України).
Судовий розсуд – це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами передбаченими Господарським процесуальним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дії), встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.
Саме такий сталий правовий висновок Верховного Суду викладено у низці постанові останнього, зокрема, від 24.10.2022 у справі №916/950/22 та від 15.05.2019 у справі №910/688/13.
Згідно з частиною першою статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
В силу частини четвертої статті 137 Господарського процесуального кодексу України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Адекватність (співмірність) заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії (пункт 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №16 від 26.12.2011).
Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.
Якщо позивач звертається до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то у даному випадку така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, не підлягає дослідженню, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
В немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.
Саме така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 у справі №910/1040/18.
Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.
Аналогічний правовий висновок Верховного Суду викладено в постанові від 28.08.2019 у справі №910/4491/19.
Отже, звертаючись із заявою про вжиття заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру, заявник повинен довести за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів той факт, що предмет спору, наявний станом на момент пред`явлення позову, може зникнути або зменшитись за кількістю на момент виконання рішення в результаті об`єктивних (незадовільний фінансовий стан, відкриті виконавчі провадження щодо відповідача тощо) або суб`єктивних (вчинення відповідачем умисних дій, направлених на приховування майна; вчинення інших дій з метою уникнення майнової відповідальності або перешкоджанню поверненню майна законному власнику) причин.
Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:
-розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;
-забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;
-наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;
-імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову (пункт 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №16 від 26.12.2011).
Вирішуючи питання про забезпечення позову, господарський суд має оцінювати обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням наявності зв`язку між конкретним заходом щодо забезпечення позову і змістом позовних вимог та обставинами, на яких вони ґрунтуються, та доказами, які наведені на їх підтвердження, а також положеннями законодавства, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, подаючи позов.
Частиною першою статті 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
В силу частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог, в господарському процесі є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.
Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 14 Господарського процесуального кодексу України).
За умовами статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
З огляду на положення статей 13, 74, 80 Господарського процесуального кодексу України особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.
Саме така правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 12.06.2019 у справі №910/773/19.
Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову.
При цьому апеляційним господарським судом враховується, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.
Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 22.07.2019 у справі №914/120/19.
Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 03.03.2023 у справі №905/448/22 наголосила на тому, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.
Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18).
Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову.
Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 18.02.2022 у справі №910/12404/21.
За обставин звернення з позовом про стягнення грошових коштів саме відповідач має доводити недоцільність чи неспівмірність заходів забезпечення, вжиття яких просить у суду позивач. 
Саме така правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 06.10.2022 у справі №905/446/22. 
У разі задоволення позову у справі про стягнення грошових коштів боржник матиме безумовну можливість розрахуватись із позивачем, за умови наявності у нього грошових коштів у необхідних для цього розмірах, без застосування процедури звернення стягнення на майно боржника (постанова Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2023 у справі №905/448/22).
Отже, можливість накладення арешту на грошові кошти в порядку забезпечення позову у спорі про стягнення коштів є додатковою гарантією того, що рішення суду, у разі задоволення позову, буде реально виконане та позивач отримає задоволення своїх вимог.
Суд апеляційної інстанції зауважує на тому, що виконання в майбутньому судового рішення у даній справі у разі задоволення позовних вимог безпосередньо залежить від тієї обставини, чи матиме Товариство з обмеженою відповідальністю "ІНЖЕНІРИНГ-АНАЛІТИКА" необхідну суму грошових коштів, а відтак застосування заходу забезпечення позову, обраного прокурором, безпосередньо пов`язане із предметом позову. При цьому, адекватність такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на грошові кошти відповідача у межах ціни позову полягає у тому, що такі дії забезпечать реальне виконання судового рішення у разі задоволення позовної заяви.
Даний висновок Південно-західного апеляційного господарського суду повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 14.08.2019 у справі №910/3802/19.
Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції застосував заходи забезпечення позову, врахувавши вимоги щодо співмірності таких заходів, а саме: шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать Товариству  з обмеженою відповідальністю "ІНЖЕНІРИНГ-АНАЛІТИКА", саме в межах ціни позову, при цьому вжиття заходів забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівності сторін, оскільки грошові кошти залишаються у володінні та користуванні вищенаведеного товариства, а можливість розпоряджатися обмежується на певний час лише щодо частини коштів, якої стосується спір.
За встановлених у справі обставин апеляційний господарський суд не вбачає невідповідності висновку Господарського суду Одеської області про вжиття запропонованих прокурором заходів забезпечення позову висновкам, викладеним в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2023 у справі №905/448/22, постановах Верховного Суду від 20.01.2022 у справі №908/964/21 та від 20.07.2020 у справі №914/2157/19, оскільки оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову суд здійснює у кожній конкретній справі, з урахуванням поданих заявником доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.
Враховуючи викладене, з огляду на відсутність у матеріалах справи жодного доказу на підтвердження того, що заявлений прокурором та, відповідно, накладений місцевим господарським судом арешт на грошові кошти перешкоджає господарській діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНЖЕНІРИНГ-АНАЛІТИКА", беручи до уваги те, що у випадку, якщо до закінчення розгляду справи грошові кошти зникнуть або їх сума зменшиться, Одеська міська рада у разі задоволення позову не зможе домогтися виконання рішення суду, Південно-західний апеляційний господарський суд вважає обґрунтованим висновок Господарського суду Одеської області про те, що захід забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНЖЕНІРИНГ-АНАЛІТИКА" у розмірі 24637726 грн є адекватним та таким, що забезпечує збалансованість інтересів учасників справи, у повному обсязі співвідноситься із заявленими прокурором вимогами та гарантує досягнення реального і ефективного захисту порушених прав у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову.
Крім того, колегія суддів зауважує, що вищенаведений захід забезпечення позову носить тимчасовий характер та має наслідком збереження існуючого становища до завершення розгляду справи по суті заявлених позовних вимог.
Південно-західний апеляційний господарський суд зауважує, що вжиті оскаржуваною ухвалою заходи забезпечення позову не призводять до зупинення господарської діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНЖЕНІРИНГ-АНАЛІТИКА", оскільки не зумовлюють списання коштів з банківських рахунків вказаного відповідача до моменту набрання законної сили рішенням у цій справі та виникнення у відповідача відповідного обов`язку з виконання рішення суду.
Стосовно тверджень апелянта щодо підписання заяви про забезпечення позову     №52-2116ВИХ-24 від 22.02.2024 (вх.№2-308/24 від 22.02.2024) неуповноваженим прокурором суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
За змістом частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з пунктом третім частини першої статті 1311 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Відповідно до абзаців першого, другого частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.
Згідно з абзацами першим-третім частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.
Водночас в силу частин третьої-п`ятої статті 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.
Таким чином, зі змісту вищезазначених законодавчих положень вбачається, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.
Статтею 7 Закону України "Про прокуратуру" визначено, що систему прокуратури України становлять: Офіс Генерального прокурора, обласні прокуратури, окружні прокуратури, Спеціалізована антикорупційна прокуратура. Також, цією статтею визначено, що Офіс Генерального прокурора є органом прокуратури вищого рівня щодо обласних та окружних прокуратур, обласна прокуратура є органом прокуратури вищого рівня щодо окружних прокуратур, розташованих у межах адміністративно-територіальної одиниці, що підпадає під територіальну юрисдикцію відповідної обласної прокуратури.
Єдність системи прокуратури України забезпечується: 1) єдиними засадами організації та діяльності прокуратури; 2) єдиним статусом прокурорів; 3) єдиним порядком організаційного забезпечення діяльності прокурорів; 4) фінансуванням прокуратури виключно з Державного бюджету України; 5) вирішенням питань внутрішньої діяльності прокуратури органами прокурорського самоврядування.
Відповідно до статті 15 Закону України "Про прокуратуру" прокурори в Україні мають єдиний статус незалежно від місця прокуратури в системі прокуратури України чи адміністративної посади, яку прокурор обіймає у прокуратурі.
За умовами статті 13 Закону України "Про прокуратуру" керівник окружної прокуратури, окрім іншого представляє окружну прокуратуру у зносинах з органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, особами, підприємствами, установами та організаціями.
Згідно зі статтею 24 Закону України "Про прокуратуру" право подання позовної заяви (заяви, подання) в порядку цивільного, адміністративного, господарського судочинства надається Генеральному прокурору, його першому заступнику та заступникам, керівникам обласних та окружних прокуратур, їх першим заступникам та заступникам, прокурорам Спеціалізованої антикорупційної прокуратури.
Приморська окружна прокуратура міста Одеси Одеської області входить до складу Одеської обласної прокуратури. При цьому, враховуючи те, що відомості про юридичну особу до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України внесені щодо Одеської обласної прокуратури, прокурором зазначено відповідний ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України.
Відповідно до наказу №2178к від 30.09.2021 на посаду заступника керівника Приморської окружної прокуратури міста Одеси Одеської області призначено Великодного Дмитра.
Отже, безпосередньо в силу приписів Закону України "Про прокуратуру" перші заступники та заступники керівника окружної прокуратури мають право на підписання позову та інших заяв у справі, у тому числі і заяви про забезпечення позову, а відтак твердження скаржника про те, що даним правом наділені виключно керівники обласної прокуратури, є безпідставним та необґрунтованим.
Доводи апелянта про порушення прокурором порядку звернення з заявою про забезпечення позов, оскільки, на переконання скаржника, вона мала бути подана в межах іншої судової справи, апеляційним господарським судом оцінюються критично внаслідок того, що запропоновані прокурором та, відповідно, вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову прямо пов`язані саме з позовними вимогами, які заявлені в межах цієї справи.
З огляду на викладене, оцінивши доводи прокурора щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом спору, імовірність істотного ускладнення або неможливості виконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду зазначає про те, що місцевий господарський суд дійшов законного та обґрунтованого висновку про задоволення заяви заступника керівника Приморської окружної прокуратури міста Одеси про забезпечення позову №52-2116ВИХ-24 від 22.02.2024 (вх.№2-308/24 від 22.02.2024).
Таким чином, враховуючи те, що твердження апелянта щодо порушення Господарським судом Одеської області норм права при прийнятті оскаржуваної ухвали від 29.02.2024 про забезпечення позову у справі №916/770/24 не знайшли свого підтвердження, підстав для скасування зазначеного судового акта суд апеляційної інстанції не вбачає.
Керуючись статтями 136, 137, 232, 233, 236, 240, 255, 269, 270, 271, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНЖЕНІРИНГ-АНАЛІТИКА" залишити без задоволення, ухвалу Господарського суду Одеської області від 29.02.2024 про забезпечення позову у справі №916/770/24 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до статті 288 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено та підписано 29.04.2024.

Головуючий суддя                                                                       С.В. Таран

Суддя                                                                                           К.В. Богатир

Суддя                                                                                           І.Г. Філінюк