П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

11 червня 2024 р.	м. Одеса	Справа № 420/26763/23	

 	                            Головуючий в 1 інстанції: Танцюра К. О.                                      Місце ухвалення рішення: м. Одеса    	
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого  -   Лук`янчук О.В.
суддів             -    Бітова А.І.
-          Ступакової І.Г.
                                     при секретарі -  Качуренко В. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одеса адміністративну справу за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 березня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Комісії з визначення військовозобов`язаних, які не підлягають призову під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні  дії,- 

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Комісії з визначення військовозобов`язаних, які не підлягають призову під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить: 
визнати  протиправною відмову відповідача щодо надання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянину України, мешканцю АДРЕСА_1 , відстрочки від призову за мобілізацією на підставі ст.23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", як військовозобов`язаному, який є батьком-вихователем на утриманні якого перебуває дитина - сирота, або дитина позбавлена батьківського піклування, від призову за мобілізацією на підставі ст.23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію",
зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 надати громадянину України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відстрочку від призову за мобілізацією на підставі ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", який являється прийомним батьком на утриманні якого перебуває дитина-сирота або дитина позбавлена батьківського піклування, шляхом заповнення розділу "ОСОБЛИВІ ВІДМІТКИ", в якому зробити відмітку про надання відстрочки від призову за мобілізацією,
зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 надати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , довідку за встановленою формою про надання відстрочки від призову за мобілізацією на підставі ст.23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію". 
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач відповідно до договору про влаштування дитини на виховання та спільне проживання у прийомній сім`ї від 23 лютого 2011 року, є  прийомним батьком малолітньої дитини, позбавленої батьківського піклування ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Позивач  вказав, що  05 вересня 2023 року  він  звернувся  до комісії з визначення військовозобов`язаних, які не підлягають призову під час мобілізації з заявою про надання відстрочки від мобілізації відповідно до абзацу 9 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", однак 27 вересня 2023 року отримав відмову у наданні відстрочки згідно з протоколом №-69 від 19.09.2023 року. Позивач, зазначивши, що  вказана  відмова не  відповідає    положенням  Закону №3543- XII, просить  суд  задовольнити    позов у  повному  обсязі.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13 березня 2024 року адміністративний   позов   ОСОБА_1 - задоволено частково.
Визнано  протиправною  та  скасовано відмову, викладену у  протоколі Комісії  з визначення військовозобов`язаних, які не підлягають призову під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_1 №69 від  19.09.2023  у  наданні   ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянину України, мешканцю АДРЕСА_1 , відстрочки від призову за мобілізацією.
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 надати громадянину України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відстрочку від призову за мобілізацією на підставі ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", який є прийомним батьком на утриманні якого перебуває дитина позбавлена батьківського піклування, ОСОБА_2 ,   ІНФОРМАЦІЯ_7 .
У  задоволенні  іншої  частини   позовних   вимог   - відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ІНФОРМАЦІЯ_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм права, просить рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
В своїй скарзі апелянт зазначає, що позивач та суд першої інстанції вважають, що для отримання відстрочки достатньо мати на утриманні навіть одну дитину-сироту. Законодавцем слово «діти» двічі застосовується в множині, тобто двоє та більше дітей; лише за умови влаштування в прийомну сім`ю двох і більше дітей позивач буде мати прав на відстрочку. Аналіз всієї статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (системне тлумачення) свідчить, що відстрочка встановлюється для забезпечення належного утримання та виховання дітей в наступних випадках: · Наявність трьох і більше дітей, в даному випадку законодавець виходить з того, що троє і більше дітей потребують значно більше уваги ніж одна або дві дитини. Висновок суду про те, що граматичний спосіб тлумачення спірної норми права не є дискримінаційним не відповідає обставинам справи.
Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлені належним чином, враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста їх участь в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.
Згідно ч.4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою  про відстрочку  від  призову  на  військову  службу  під  час  мобілізації, до якої було додано копії: розпорядження Кривоозерської   районної  державної   адміністрації  Миколаївської  області  від  23.02.2011  №72-р  з додатком (а.с.7, 12-14), свідоцтва про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (Серія НОМЕР_1  від  06.12.2010)(а.с.10).
Комісією з визначення військовозобов`язаних, які не підлягають призову під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_1  від  19.09.2023 було відмовлено солдату ОСОБА_1 ,  1972  року народження,  у  наданні  відстрочки    від  призову   на  військову  службу  під  час  мобілізації, з  підстав того, що   подані  документи    не  відповідають   вимогам   ст.23  Закону   України "Про  мобілізаційну  підготовку  та  мобілізацію", адже  влаштовано у  прийомну  сім`ю   лише  одну   дитину,  а  законодавець  слово "діти"  двічі  вживає  в  множині
Не погоджуючись з діями відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги прийшов до висновку, що ОСОБА_1 , який є прийомним  батьком малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ,   що  позбавлений батьківського  піклування, має право  на відстрочку від призову за мобілізацією на підставі ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".
Надаючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції та доводам апеляційної скарги колегія суддів виходить з наступного.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає   Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992р. №2232-ХІІ   (далі - Закон №2232-XII).
Відповідно до ч.1, ч.3   ст.1 Закону №2232-XII   захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (ч.5   ст.1 Закону №2232-XII).
Указом Президента України від 24.02.2022р. №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні»   (затвердженим   Законом України від 24.02.2022р. №2102-ІХ), введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022р. строком на 30 діб.
Указом Президента України від 24.02.2022р. №69/2022 «Про загальну мобілізацію»   (затвердженим Законом України від 03.03.2022р. №2105-ІХ) постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.
На момент розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено та триває мобілізація.
Відповідно до визначень, які наведені у   ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993р. №3543-XII   (далі - Закон №3543-XII), мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Статтею 22 Закону №3543-ХІІ   визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Відповідно до пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого   постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154   (далі - Положення № 154) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Згідно пунктом 9 Положення № 154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки здійснюють заходи щодо призову громадян на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, та на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Згідно пункту 11 Положення № 154 районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення: оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку, а також ведуть їх спеціальний облік.
Згідно пункту 12 Положення № 154 керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки має право, зокрема, видавати у межах своїх повноважень накази та розпорядження.
Отже, обов`язки щодо мобілізації на військову службу за призовом, встановлення відстрочок покладені на територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.
Поряд з цим,   ст.23 Закону №3543-ХІІ   передбачена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.
Частиною першої   статті 23 Закону №3543-ХІІ   визначено категорії військовозобов`язаних, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації
Так, відповідно до абз.9 ч.1   ст.23 Закону №3543-ХІІ   не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані усиновителі, опікуни, піклувальники, прийомні батьки, батьки-вихователі, на утриманні яких перебувають діти-сироти або діти, позбавлені батьківського піклування, віком до 18 років.
Таким чином, рішення про усиновлення дитини є безумовною підставою для звільнення від мобілізації.
При цьому, норми Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не регулюють питання усиновлення дітей.
Колегія суддів також враховує, що, частиною першою статті 207 Сімейного кодексу України встановлено, що усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення      суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 цього Кодексу.
Разом з тим, правові, організаційні, соціальні засади та гарантії державної підтримки дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування,      а також осіб із їх числа,      визначає Закон України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», який є складовою частиною законодавства про охорону дитинства.
Абзацами другим, третім, шостим, сьомим статті 1 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» визначено:
дитина-сирота - дитина, в якої померли чи загинули батьки;
діти, позбавлені батьківського піклування, - діти, які залишилися без піклування батьків у зв`язку з позбавленням їх батьківських прав, відібранням у батьків без позбавлення батьківських прав, визнанням батьків безвісно відсутніми або недієздатними, оголошенням їх померлими, відбуванням покарання в місцях позбавлення волі та перебуванням їх під вартою на час слідства, розшуком їх органами Національної поліції, пов`язаним з відсутністю відомостей про їх місцезнаходження, тривалою хворобою батьків, яка перешкоджає їм виконувати свої батьківські обов`язки, а також діти, розлучені із сім`єю, підкинуті діти, батьки яких невідомі, діти, від яких відмовилися батьки, діти, батьки яких не виконують своїх батьківських обов`язків з причин, які неможливо з`ясувати у зв`язку з перебуванням батьків на тимчасово окупованій території України, в районах проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях,      та безпритульні діти;
форми влаштування дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - усиновлення; встановлення опіки, піклування; передача до прийомної сім`ї, дитячих будинків сімейного типу, до закладів для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування;
усиновлення - прийняття усиновлювачем у свою сім`ю дитини на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду. Усиновлення дитини провадиться в її інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя.
Тобто, передача до прийомної сім`ї є однією із форм влаштування дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування.
Отже, з системного аналізу положення абзацу дев`ятого частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», убачається, шо не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, зокрема: усиновителі, на утриманні яких перебувають діти-сироти або діти, позбавлені батьківського піклування, віком до 18 років.
Сторонами у справі не заперечується та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є усиновителем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , якій розпорядженням розпорядженням   Кривоозерської   районної  державної   адміністрації  Миколаївської  області  від  23.02.2011  №72-р   "Про  створення   прийомної сім`ї та  влаштування   на  спільне   проживання  на  виховання ОСОБА_2 "  прийнято   рішення:
- створити на базі сім`ї ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , які  проживають за  адресою: АДРЕСА_2 , прийомну  сім`ю;
- влаштувати   в прийомну  сім`ю   ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ,  дитину, позбавлену батьківського   піклування (рішення  Снігурівського   районного   суду   про  позбавлення   батьківських   прав  матері від  02.02.2011  року   справа  №2-56/2011), який  народився  в  м.  Снігурівка   Миколаївської  області
23.02.2011 між  Кривоозерською   районною  державною  адміністрацією Миколаївської області та ОСОБА_1 , ОСОБА_3  укладено  договір  про  влаштування дитини   на  виховання   та  спільне   проживання  у  прийомній  сім`ї.
Підставою для відмови у наданні позивачу відстрочки від прозову на військову службу за мобілізацією ОСОБА_1 зазначено, що подані  документи    не  відповідають   вимогам   ст.23  Закону   України "Про  мобілізаційну  підготовку  та  мобілізацію", адже  влаштовано у  прийомну  сім`ю   лише  одну   дитину,  а  законодавець  слово "діти"  двічі  вживає  в  множині.
Колегія суддів зазначає про неправомірність вказаної відмови відповідача, оскільки ні Закон про мобілізацію, а ні жоден інший нормативний акт не містить застережень, що на підставі вказаної норми надається відстрочка при наявності більше однієї дитини-сироти або дитини, позбавленої батьківського піклування.
Наслідком не правильного тлумачення відповідачем положень абз.9 ч.1   ст.23 Закону №3543-ХІІ   стала протиправна відмова у наданні позивача відстрочки від призову за мобілізацією .
При цьому, суд зауважує, що вживання в даній нормі   Закону №3543-ХІІ   поняття "діти" пов`язане з самим формулюванням змісту такої статті, де усі поняття вживаються в множині ("військовозобов`язані", "усиновителі", "опікуни" тощо), а тому доводи апелянта в цій частині є безпідставними.
При цьому, суд першої інстанції обгрунтовано вважав помилковим посиланням  відповідача на те, що надання  відстрочки  за  умови    виховання  однієї   дитини  - сироти  буде  дискримінаційним  відносно батьків,  які  виховують одну  дитину,  яка не має  статусу  дитини  - сироти, оскільки   добровільне взяття  на виховання та спільне проживання   дітини - сироти, як  і дітини, позбавленої батьківського піклування, у розрізі  того, що захист  таких  дітей на сьогодні є одним із пріоритетних напрямків реалізації державної політики, не  може  вважатись   дискримінаційним.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а викладені в апеляційній скарзі доводи відповідача не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Отже, при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому підстав для його скасування немає.
З підстав визначених   статтею 316 КАС України      суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 308, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 березня 2024 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5   статті 328 КАС України.
Повний текст судового рішення виготовлений 11 червня 2024 року.

Головуючий суддя:                                                                                             О.В. Лук`янчук  

Суддя:                                                                                                                  А.І. Бітов

Суддя:                                                                                                                           І.Г. Ступакова