ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

16 травня 2024 року 	м.Суми	

Справа №592/9646/23 
Номер провадження 22-ц/816/523/24

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Криворотенка В. І. ,  Рунова В. Ю. 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 жовтня 2023 року у складі судді Корольової Г.Ю., ухваленого в м. Суми, 
в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Дочірнє підприємство «Завод обважених бурильних та ведучих труб», Ковпаківський відділ державної виконавчої служби у м. Суми Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції, про стягнення пені за несплату аліментів на дитину,
в с т а н о в и в :

У липні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що у них з ОСОБА_1 є спільний син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утримання якого рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 15 лютого 2017 року з відповідача стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частин усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач аліменти не сплачував, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, яка згідно з відповідним розрахунком державного виконавця станом на 01 червня 2023 року становить 49935 грн 30 коп.
Оскільки у відповідача наявна заборгованість зі сплати аліментів, позивачем проведено розрахунок пені, загальний розмір якої становить 104852 грн 17 коп. Враховуючи те, що не може бути стягнута неустойка в розмірі більше 100% заборгованості, позивач просила суд стягнути з відповідачки 49935 грн 30 коп. пені за прострочення сплати аліментів на утримання доньки.
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 жовтня 2023 року позов ОСОБА_2 задоволено. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 49935 грн 30 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1073 грн 60 коп.
Не погодившись із рішеннями суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити. 
У доводах апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції не було встановлено існування у роботодавця заборгованості по заробітній платі перед ним, що становить 58668 грн 36 коп. Вказує на те, що ним була надана довідка ДП «Завод обважу вальних бурильних та ведучих труб» про його доходи, з яких вбачається, що аліменти протягом 2021 та 2022 років були сплачені позивачу. Висновки суду першої інстанції ґрунтуються на даних відомостей з ДПС та довідки про заборгованості із сплати аліментів, яку надав позивач. 
Наголошує на тому, що він взагалі не був обізнаним про те, що ДП «Завод обважувальних бурильних та ведучих труб» не перераховувало кошти на сплату аліментів, так як в розрахункових листів по заробітній платі зазначені відрахування на аліментні зобов`язання. 
Позивачем у встановлений апеляційним судом строк відзиву на апеляційну скаргу подано не було. 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
За змістом ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України, в порядку спрощеного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.
Враховуючи, що предметом спору у даній справі є стягнення пені по аліментам, ціна позову є меншою ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
У справі, що переглядається суд першої інстанції встановив, що рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 15 лютого 2017 року у справі №592/9646/23 стягнуто з ОСОБА_1 , аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку щомісячно на утримання – сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягування з 14 листопада 2016 року та аліменти сплачувати матері ОСОБА_2 .
На виконання вказаного вище рішення суду 21 лютого 2017 року видано виконавчий лист (а.с. 8) .
Постановою державного виконавця Ковпаківського відділу державної виконавчої служби міста Суми Головного територіального управління юстиції в Сумській області від 02 березня 2017 року відкрите виконавче провадження №53519036 з примусового виконання виконавчого листа № 592/10449/16, виданого Ковпаківським районним судом м. Суми 21 лютого 2017 року, про стягнення з ОСОБА_1 аліментів в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (а.с. 10).
З розрахунку Ковпаківського відділу державної виконавчої служби у м. Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вбачається, що заборгованість по вказаному виконавчому листу станом на 01 червня 2023 року становить 49935 грн 30 коп. (а.с. 9). 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач безпідставно не сплачував аліменти на утримання сина, внаслідок чого станом на 01 червня 2023 року утворилася заборгованість в розмірі 49935 грн 30 коп., тому позивач має право на стягнення з нього пені. Суд відхилив доводи відповідача, зазначивши, що наданих у відзиві відомостей з ДПС та довідки про заборгованість із сплати аліментів, що додана до позовної заяви, вбачається, що відповідач у більшості періодів коли виникла заборгованість отримував дохід, який дозволяв сплачувати аліменти. 
Проте, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може, так як вони не відповідають вимогам закону та обставинам справи. 
Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Згідно з ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України).
Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
У пункті 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.
Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.
Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року в справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19), на яку є посилання в касаційній скарзі, зазначено, що: «у СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.
Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.
У зв`язку з викладеним Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду вважає за необхідне уточнити висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2018 року у справі № 572/1689/16-ц (провадження № 61-311св17), зазначивши, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи, а не у всіх випадках, крім несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками».
Аналогічний за змістом висновок міститься у постановах Верховного Суду від 10 лютого 2021 року в справі № 461/7406/18 (провадження № 61-2128св20) та від 28 жовтня 2020 року в справі № 610/1213/17 (провадження № 61-212св18), на які теж є посилання в касаційній скарзі.
Встановлено, що ОСОБА_1 офіційно працевлаштований, працює в ДП «Завод обважувальних та ведучих труб», зокрема і у період виникнення заборгованості по аліментам – з грудня 2021 року до травня 2023 року йому нараховувалася заробітна плата (а.с. 52-54). 
Із довідок про доходи ОСОБА_1 слідує, що із заробітної плати зазначеному періоді відраховувалися аліменти. 
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції не взяв до уваги те, що аліменти на примусове виконання рішення суду, підлягали вирахуванню із заробітної плати відповідача роботодавцем, а не відповідачем. 
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що в матеріалах справи маються два розрахунки заборгованості зі сплати аліментів станом на 01 червня 2023 року, з різним розміром заборгованості, а саме: 49935 грн 30 коп. та 34535 грн 30 коп. Вказана різниця виникла у зв`язку із зазначенням державним виконавцем у розрахунку, долученому до позовної заяви, у графі сума аліментів, яка підлягає стягненню у січні 2023 року – 17169 грн 87 коп., тоді як у поданому представником позивача розрахунку розмір заборгованості нарахованих аліментів у вказаному місяці становила 1769 грн 87 коп., що також залишилося поза увагою суду першої інстанції. 
Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що відповідач був обізнаним про не перерахування ДП «Завод обважувальних та ведучих труб» коштів позивачу, які відраховувалися з його заробітної плати, та існування в нього заборгованості із сплати аліментів на утримання їх з позивачем спільного сина. 
Таким чином, беручи до уваги те, що заборгованість зі сплати аліментів виникла у наслідок неперерахування коштів ДП «Завод обважувальних та ведучих труб», які відповідно до довідок про доходи відраховувалися із заробітної плати відповідача, що виключає вину ОСОБА_1 , колегія суддів дійшла до висновку про відсутність правових підстав для покладення на нього відповідальності у виді стягнення пені. 
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла до висновку, що на підставі п. 3 та п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду належить скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити. 
Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 жовтня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення.
Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 . 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий -  	О. І. Собина	

Судді:                                                                                        В. І. Криворотенко 

                                                                                                   В. Ю. Рунов