ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/6253/23                                                                       Головуючий у 1 інстанції: Руденко А.В.
                                                                               Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  14 травня 2024 року                                                                                        м. Київ
   Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача                                    Вівдиченко Т.Р.
Суддів                                                      Аліменка В.О.
                                                                 Кузьмишиної О.М.
За участю секретаря                               Заміхановської Д.В

розглянувши у відкритому судовому засіданні, згідно статті 229 КАС України, адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 22 січня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Командира військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Командира військової частини НОМЕР_1 , в   якому просив визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 16 травня 2023 року № 146 «Про результати службового розслідування за фактом незаконного втручання в транкінгову мережу бойового управління вогневими групами ІНФОРМАЦІЯ_6» про накладення дисциплінарного стягнення щодо накладення на командира ДФЧТГ ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення «догана».
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 22 січня 2024 року у задоволенні позову відмовлено повністю.
Не погодившись з рішенням суду, позивач - ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує, що настанова з «Організації радіозв`язку Збройних Сил України. Частина 2» від 31.07.2018 стосується виключно відкритих каналів радіозв`язку, а до закритих каналів жодного відношення не має. В матеріалах службового розслідування відсутні відомості щодо передачі ОСОБА_1 відомостей, які становлять таємницю. Також, апелянт вказує, що при видачі радіостанцій жодних правил по порядку їх користування як йому, так і керівникам вогневих груп, не було доведено. Із матеріалів службового розслідування зробити висновок про втручання ОСОБА_1 в відкриту чи закриту мережу радіозв`язку не можливо.
25 березня 2024 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від відповідача - Командира військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції.
Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно ч. 2 ст. 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін.
Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 09 квітня 2022 року між Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_1 регіонального управління Сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та ОСОБА_1 був укладений контракт добровольця територіальної оборони строком на 3 роки
Згідно наказу Командувача Сил територіальної оборони Збройних Сил України від 09.04.2022 №155, ОСОБА_1 був призначений командиром ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_2 ).
17 квітня 2023 року на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 надійшов рапорт  від 14.04.2023 начальника ППО управління ОСОБА_2 , згідно якого, 14.04.2023 близько 11.00 год. невідомий абонент під позивним « ОСОБА_3 » вийшов по радіозв`язку на помічника оперативного чергового з ППО із зауваженням стосовно надання вказівок вогневим групам ІНФОРМАЦІЯ_4, пояснюючи, що вказівки та розпорядження ІНФОРМАЦІЯ_5 має право надавати лише штаб ДФТГ. У зв`язку з тим, що даний радіоканал є закритим, по ньому здійснюється бойове управління вогневими групами, що здійснюють протиповітряне прикриття ІНФОРМАЦІЯ_3, просив вказівки відділу зв`язку та інформування систем провести перевірку абонентів радіоканалу №2 про відповідність їх до розгорнутих ВП (МВП).
На підставі рапорту від 14 квітня 2023 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 18.04.2023 №260 призначено проведення службового розслідування за фактом незаконного втручання в транкінгову мережу бойового управління вогневими групами ІНФОРМАЦІЯ_6, під час якого з`ясувати причини і умови, що сприяли даному факту, а також встановити ступінь вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною. Також, вказаним наказом затверджено склад комісії для проведення службового розслідування.
Згідно пояснень від 12 травня 2023 року начальника групи по роботі з ДФТГ ОСОБА_4 , він 18.04.2023 близько 11.40 год., застосовуючи додаток «SIGNAL» в телефонній розмові з командиром ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 повідомив йому про призначене відносно нього службове розслідування за фактом незаконного втручання в транкінгову мережу бойового управління вогневими групами ППО та необхідність приїхати особисто до військової частини НОМЕР_1 для дачі письмових пояснень на бланку пояснень затвердженої форми. На що командир ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 відповів, що він відмовляється давати письмові пояснення, аргументуючи це тим, що він вважає, що не є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 та не зобов`язаний надавати ніяких пояснень.
16 травня 2023 року був складений Акт службового розслідування, затверджений командиром військової частини НОМЕР_1 16.05.2023, яким було встановлено, що 14.04.2023 близько 11.00 год. молодший лейтенант ОСОБА_7 під час несення чергування на командному пункті штабу військової частини НОМЕР_1 у якості помічника оперативного чергового з ППО здійснював звірку з вогневими групами щодо наявності визначеної командуванням оперативного угрупування військ «ІНФОРМАЦІЯ_7» документації. Під час ведення радіообміну в ефір вийшов невстановлений абонент під позивним « ОСОБА_3 » та висловив зауваження відносно того, що молодший лейтенант ОСОБА_7 за допомогою радіозв`язку надавав розпорядження старшим нарядів вогневих груп добровольчих формувань територіальних громад щодо порядку несення служби на визначених постах.
З огляду на те, що радіоканал, по якому помічник оперативного чергового з ППО військової частини НОМЕР_1 здійснює управління та взаємодію з вогневими групами, що здійснюють протиповітряне прикриття об`єктів критичної інфраструктури, є закритим, несанкціоноване втручання в радіообмін осіб, які не мають доступу до службової інформації, є протиправним.
Вказані обставини встановлені на підставі пояснень офіцера по роботі з ДФТГ ОСОБА_8 від 12.05.2023, пояснень офіцера ППО управління ОСОБА_7 від 12.05.2023, начальника групи по роботі з ДФТГ ОСОБА_4 від 12.05.2023, начальника ППО управління ОСОБА_9 від 12.05.2023, листа ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 від 19.04.2023 №79.
Згідно Акту службового розслідування, встановлений факт став можливим внаслідок порушення ОСОБА_1 наступних правових норм:
1. Порушено вимоги Розділу 1 статті 18 Настанови з «Організації радіозв`язку Збройних Сил України. Частина 2» від 31.07.2018, що виявилось у несанкціонованому виході в ефір відкритим текстом з порушенням правил радіообміну, що призвело до перебою у бойовому управлінні силами ППО військової частини НОМЕР_1 та витоку інформації службового характеру.
2.   Нехтування наказів командування військової частини НОМЕР_1 щодо прибуття до військової частини для дачі пояснень в рамках службового розслідування (наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 18.04.2023 №260) призвело до порушення п. 9 розділу 111 Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 21.11.2017 №608 (зі змінами), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за №1503/31371, в якому вказано, що посадові (службові) особи Збройних Сил зобов`язані надавати письмові пояснення по суті предмета службового розслідування та поставлених їм питань, а за попередньою згодою керівника - документи чи матеріали відповідно до своїх службових обов`язків.
3. Доведено факт порушення ч. 2 ст. 30 Статуту внутрішньої служби в Збройних Силах України, в якій вказано, що підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою, що проявилось у публічній демонстрації особистих владних амбіцій ОСОБА_1 та ігноруванні статутних відносин, суб`єктом яких, після підписання контракту добровольця, він є, ігнорування наказу командування військової частини НОМЕР_1 щодо необхідності прибуття та дачі пояснень щодо фактів, по яким проводиться службове розслідування, прямо впливає на можливість проведення повного та всебічного розслідування.
4. Порушено пункт 3 постанови КМУ «Про затвердження Положення про добровольчі формування територіальних громад» від 29.12.2021 №1449, яка встановлює, що діяльність добровольчого формування провадиться під безпосереднім керівництвом і контролем командира військової частини Сил територіальної оборони Збройних Сил за територіальним принципом.
За висновком службового розслідування, незаконне втручання у транкінгову мережу бойового управління вогневими групами ІНФОРМАЦІЯ_6 стало можливим по причині особистої недисциплінованості та відвертому нехтуванні нормативних актів, які регулюють порядок транкінгового зв`язку в Збройних Силах України та службову діяльність добровольчих формувань територіальних громад позивачем.
Запропоновано притягнути ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та накласти дисциплінарне стягнення у вигляді догани.
Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основаної діяльності) №146 від 16.05.2023, службове розслідування щодо встановлення причин і умов, що сприяли незаконному втручанню в транкінгову мережу бойового управління вогневими групами ІНФОРМАЦІЯ_6, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною даного факту, вважається завершеним а даний факт встановленим.
За порушення вимог ч. 2 ст. 30 Статуту внутрішньої служби в Збройних Силах України, розділу 1 ст. 18 Настанови з «Організації радіозв`язку Збройних Сил України. Частина 2» від 31.07.2018, п. 3 Положення про добровольчі формування територіальних громад, затвердженого постановою КМУ від 29.12.2021 №1449 позивачу у відповідності до ст. 48 та ст. 55 Дисциплінарного статуту ЗСУ оголошено дисциплінарне стягнення у вигляді догани.
Не погоджуючись із наказом про результати службового розслідування в частині дисциплінарного стягнення, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові та організаційні засади національного спротиву, основи його підготовки та ведення, завдання і повноваження сил безпеки та сил оборони та інших визначених цим Законом суб`єктів з питань підготовки і ведення національного спротиву визначає Закон України «Про основи національного спротиву» від 16.07.2021 № 1702-IX (далі - Закон № 1702-IX).
Пунктом 2 частини 1 статті 1 вищевказаного Закону визначено, що добровольче формування територіальної громади - воєнізований підрозділ, сформований на добровільній основі з громадян України, які проживають у межах території відповідної територіальної громади, який призначений для участі у підготовці та виконанні завдань територіальної оборони.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону № 1702-IX, територіальна оборона ґрунтується на принципах територіальності, масовості, мінімального часу на розгортання та приведення підрозділів територіальної оборони у готовність до дій, єдиноначальності, централізації управління та децентралізації і контрольованої автономності застосування сил і засобів територіальної оборони, активності, рішучості та безперервності ведення територіальної оборони, наполегливості у досягненні мети територіальної оборони, узгодженого, спільного застосування сил і засобів, залучених до ведення територіальної оборони, безперервності взаємодії сил і засобів територіальної оборони, всебічного врахування і повного використання моральних та психологічних факторів. Територіальна оборона складається з військової, цивільної та військово-цивільної складових.
Частиною 2 статті 4 Закону № 1702-IX передбачено, що військова складова територіальної оборони включає органи військового управління, військові частини Сил територіальної оборони Збройних Сил України, інші сили і засоби сил безпеки та сил оборони, які залучаються до виконання завдань територіальної оборони.
Провідна роль в організації та виконанні завдань територіальної оборони належить Силам територіальної оборони Збройних Сил України, до яких належать:
1) Командування Сил територіальної оборони Збройних Сил України;
2) регіональні органи військового управління Сил територіальної оборони Збройних Сил України;
3) бригади Сил територіальної оборони Збройних Сил України;
4) батальйони зі складу бригад Сил територіальної оборони Збройних Сил України.
До виконання завдань територіальної оборони та здійснення заходів підтримки і забезпечення територіальної оборони за рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України можуть залучатися інші сили і засоби Збройних Сил України.
Склад сил і засобів сил безпеки та сил оборони, що залучаються до територіальної оборони, визначається Головнокомандувачем Збройних Сил України за узгодженням з керівниками органів управління відповідних сил безпеки та сил оборони.
За приписами частини 2 статті 8 Закону № 1702-IX, добровольчі формування територіальних громад утворюються з урахуванням ресурсних та людських можливостей відповідних територіальних громад.
Загальна кількість та місця розташування добровольчих формувань територіальних громад визначаються Командуванням Сил територіальної оборони Збройних Сил України за участю відповідних сільських, селищних, міських рад та затверджуються Головнокомандувачем Збройних Сил України.
Порядок утворення, комплектування, функціонування, підстави та порядок розформування добровольчих формувань територіальних громад визначаються Положенням про добровольчі формування територіальних громад, яке затверджується Кабінетом Міністрів України.
Діяльність добровольчих формувань територіальних громад здійснюється під безпосереднім керівництвом і контролем командира військової частини Сил територіальної оборони Збройних Сил України за територіальним принципом.
У разі введення в Україні або в окремих її місцевостях воєнного стану всі добровольчі формування територіальних громад переходять в оперативне підпорядкування командирів відповідних військових частин Сил територіальної оборони Збройних Сил України.
На час дії воєнного стану за рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України добровольчі формування територіальних громад повністю або частково можуть залучатися до виконання завдань територіальної оборони поза межами визначеної зони територіальної оборони, а також направлятися до районів ведення воєнних (бойових) дій.
Командуванням Сил територіальної оборони Збройних Сил України разом з органами місцевого самоврядування, які розташовані в межах території відповідної зони територіальної оборони, розробляється та затверджується єдина символіка для всіх добровольчих формувань територіальних громад, що функціонують у межах території відповідної зони територіальної оборони.
Згідно пункту 3 Положення про добровольчі формування територіальних громад, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2021 № 1449, командир добровольчого формування є відповідальним за діяльність добровольчого формування. Командир визначає завдання членам добровольчого формування з урахуванням їх спроможностей та за потреби структуру добровольчого формування.
Діяльність добровольчого формування провадиться під безпосереднім керівництвом і контролем командира військової частини Сил територіальної оборони Збройних Сил за територіальним принципом.
В силу вимог ч. 3 ст. 9 Закону № 1702-IX, до складу добровольчих формувань територіальних громад зараховуються громадяни України, які відповідають вимогам, встановленим Положенням про добровольчі формування територіальних громад, пройшли медичний, професійний та психологічний відбір і підписали контракт добровольця територіальної оборони. Громадяни України зараховуються до складу добровольчих формувань територіальних громад за місцем своєї реєстрації. У разі введення воєнного стану громадяни України можуть зараховуватися до складу добровольчих формувань територіальних громад також безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій.
На громадян України, зарахованих до складу добровольчих формувань територіальних громад, під час участі у підготовці та виконанні завдань територіальної оборони поширюється дія статутів Збройних Сил України.
Отже, на добровольців та командирів добровольчих формувань з дати зарахування до складу добровольчого формування поширюють свою дію статути Збройних Сил України, зокрема, Статут внутрішньої служби та Дисциплінарний статут.
У відповідності до статті 6 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (далі - Статут внутрішньої служби), внутрішня служба здійснюється з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни, належного морально-психологічного стану, які забезпечують постійну бойову готовність та якісне навчання особового складу, збереження здоров`я військовослужбовців, організоване виконання інших завдань.
Вимоги цього Статуту зобов`язаний знати й сумлінно виконувати кожен військовослужбовець.
Приписами статтей 16-17 Статуту внутрішньої служби передбачено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
На військовослужбовців під час перебування на бойовому чергуванні, у внутрішньому і гарнізонному наряді, а також під час виконання інших завдань покладаються спеціальні обов`язки. Ці обов`язки та порядок їх виконання визначаються законами і статутами Збройних Сил України, а також іншими нормативно-правовими актами, що приймаються на основі законів і статутів Збройних Сил України.
Відповідно до ст. 28 Статуту внутрішньої служби, єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в: наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця; наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази; забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.
Положеннями ст.ст. 29-30 Статуту внутрішньої служби закріплено, що начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.
Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.
Згідно  ст. 26 Статуту внутрішньої служби, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
В свою чергу, сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551 -XIV (далі - Дисциплінарний статут).
З визначенням статті 1 Дисциплінарного статуту, військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.
За приписами статті 4 Дисциплінарного статуту, військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця, зокрема: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету.
В силу вимог ст. 5 Дисциплінарного статуту, за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення. Стан військової дисципліни у військовій частині (підрозділі), закладі, установі та організації визначається здатністю особового складу виконувати в повному обсязі та в строк поставлені завдання, морально-психологічним станом особового складу, спроможністю командирів підтримувати на належному рівні військову дисципліну. Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України". Кожний військовослужбовець зобов`язаний сприяти командирові у відновленні та постійному підтриманні порядку й дисципліни.
Статтею 6 Дисциплінарного статуту закріплено право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк.
Водночас, відповідно до ст. 45 Дисциплінарного статуту, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
Згідно ст. 48 Дисциплінарного статуту, на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення:
а) зауваження;
б) догана;
в) сувора догана;
г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти);
ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби);
д) пониження в посаді;
е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу);
є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу);
ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів). 
Як вбачається з матеріалів справи, наказом Командувача Сил територіальної оборони Збройних Сил України від 09.04.2022 №155 позивача було призначений командиром ІНФОРМАЦІЯ_2
При цьому, відповідно до контракту добровольця територіальної від 09.04.2022, укладеного між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_1 , позивач ознайомився із законами та іншими нормативно-правовими актами України щодо національного спротиву, добровольчих формувань територіальних громад (далі - ДФТГ), територіальної оборони і добровільно взяв на себе зобов`язання, зокрема:
- виконувати завдання територіальної оборони в межах відповідної територіальної громади протягом строку дії Контракту, відповідно до вимог визначених Законом № 1702-ІХ, Положенням та іншими нормативно- правовими актами України, що регулюють порядок діяльності ДФТГ, та цим Контрактом;
- додержуватися Конституції України та законів України та нормативно-правових актів при виконувати завдань та повноважень територіальної оборони, виконувати державні та/або громадські обов`язки в інтересах Українського народу;
- додержуватися правил і заходів безпеки під час поводження зі зброєю; постійно підвищувати рівень професійних знань, вмінь та навичок.
Крім того, відповідно до контракту добровольця територіальної оборони, на добровольця, який зарахований до складу ДФТГ, поширюється дія статутів Збройних Сил України.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що на позивача, як на командира ІНФОРМАЦІЯ_2, з 09.04.2022 поширюються вимоги статутів Збройних Сил України та він зобов`язаний дотримуватись вимог законодавства, пов`язаних з діяльністю Збройних Сил України, та наказів командира військової частини НОМЕР_1 . У разі їх порушення позивач підлягає притягненню до дисциплінарної відповідальності за наказом командира військової частини НОМЕР_1 .
Згідно Акту службового розслідування від 16.05.2023, позивачем порушено вимоги розділ 1 статті 18 Настанови з «Організації радіозв`язку Збройних Сил України. Частина 2» від 31.07.2018, що виявилось у несанкціонованому виході в ефір відкритим текстом з порушенням правил радіообміну, що призвело до перебою у бойовому управлінні силами ППО військової частини НОМЕР_1 та витоку інформації службового характеру.
З Акту службового розслідування вбачається, що 14.04.2023 оперативного чергового з ППО командного пункту військової частини НОМЕР_1 молодшим лейтенантом ОСОБА_7 близько 11:00 під час радіозв`язку, за вказівкою начальника ППО управління військової частини НОМЕР_1 , проводилась перевірка вогневих груп (ВГ), мобільних вогневих груп (МВГ) на наявність та початок роботи із отриманою командирами загонів вищезазначеною документацією.
Разом з тим, під час радіозв`язку втрутився абонент із позивним « ОСОБА_3 », та зробив зауваження, що вказівки та розпорядження добровольчим формуванням Черкаської територіальної громади може надавати лише штаб ДФТГ.
Слід наголосити, що факт використання ОСОБА_1 радіозв`язку підтверджується ним особисто у листі від 15.04.2023 №79.
Отже, твердження апелянта про те, що із матеріалів службового розслідування зробити висновок про його втручання в відкриту чи закриту мережу радіозв`язку не можливо є безпідставними.
Також, апелянт посилається на те, що настанова з «Організації радіозв`язку Збройних Сил України. Частина 2» від 31.07.2018 стосується виключно відкритих каналів радіозв`язку, а до закритих каналів жодного відношення не має.
Дані доводи апелянта є необгрунтованими, оскільки,  ця настанова визначає загальну організацію радіозв`язку Збройних Сил України, при цьому, службовим розслідуванням встановлено в цілому несанкціоноване втручання позивача в радіообмін без надання йому до нього відповідного доступу.
Також, необгрунтованими є доводи апелянта про те, що в матеріалах службового розслідування відсутні відомості щодо передачі ОСОБА_1 відомостей, які становлять таємницю, оскільки, службовим розслідуванням встановлено витік інформації службового характеру.
З приводу доводів апелянта про те, що при видачі радіостанцій жодних правил по порядку їх користування як йому, так і керівникам вогневих груп, не було доведено, слід зазначити наступне.
Із позовної заяви вбачається, що позивач підтверджує, що на підставі бойового розпорядження командира в/ч НОМЕР_1 , ним було отримано у начальника служби зв`язку військової частини шість радіостанцій для оперативного зв`язку керівництва сил протиповітряної оборони з мобільних і стаціонарних вогневих груп ІНФОРМАЦІЯ_2. Стверджує, що ним були повідомлені начальнику зв`язку позивні керівників вогневих груп, у тому числі, і його особистий позивний « ОСОБА_3 ».
Разом з тим, як наголошує відповідач у відзиві на позовну заяву та не спростовано позивачем, безпосередньо для користування командира ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 зазначені радіостанції не видавались, а позивний « ОСОБА_3 », який, як встановлено пізніше в таблиці позивних трекінгової мережі бойового управління вогневими групами ІНФОРМАЦІЯ_6 та радіообміну абонентів ВГ та МВГ - відсутній.
Отже, оскільки, ОСОБА_1 , як командиру ІНФОРМАЦІЯ_2 , для користування радіостанції не видавались, посилання апелянта на недоведення йому правил користування радіостанціями є необґрунтованими.
Крім того, в силу вимог статті 16 Статуту внутрішньої служби, кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, які обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Також, як було вищезазначено, контрактом добровольця територіальної оборони від 09.04.2022 на позивача  покладено обов`язок додержуватися Конституції України та законів України та нормативно-правових актів при виконувати завдань та повноважень територіальної оборони.  
Таким чином, на позивача покладено обов`язок додержуватися законів України та нормативно-правових актів, в тому числі, настанови з «Організації радіозв`язку Збройних Сил України. Частина 2» від 31.07.2018
З приводу доводів апелянта про порушення порядку проведення службового розслідування, слід зазначити наступне.
Згідно статті 84 Дисциплінарного статуту, прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Наказом  Міністерства оборони  України 21.11.2017  № 608 затверджено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, який  зареєстровано в Міністерстві юстиції України 13 грудня 2017 року за № 1503/31371.
В силу вимог пункту 9 розділу III Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, посадові (службові) особи Збройних Сил зобов`язані надавати письмові пояснення по суті предмета службового розслідування та поставлених їм питань, а за попередньою згодою керівника - документи чи матеріали відповідно до своїх службових обов`язків.
Таким чином, даною нормою на посадових (службових) осіб Збройних Сил України при проведенні службового розслідування покладено обов`язок надавати письмові пояснення по суті предмета службового розслідування та поставлених їм питань.
Разом з тим, згідно Акту службового розслідування, ОСОБА_1 не прибув до військової частини для дачі пояснень щодо фактів, по яким проводиться службове розслідування.
Так, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не надана оцінка листу командира військової частини НОМЕР_1 від 24.05.2023 № 3133, яким йому була надана вимога щодо надання вмотивованого пояснення щодо службового розслідування. 
Вважає, що цей лист свідчить про видання оскаржуваного наказу після збігу терміну на проведення службового розслідування.
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що, відповідно до пояснень від 12.05.2023 начальника групи по роботі з ДФТГ ОСОБА_4 , він 18.04.2023 близько 11.40 год., застосовуючи додаток «SIGNAL», в телефонній розмові з командиром ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 повідомив йому про призначене відносно нього службове розслідування за фактом незаконного втручання в транкінгову мережу бойового управління вогневими групами ППО та необхідність приїхати особисто до військової частини НОМЕР_1 для дачі письмових пояснень на бланку пояснень затвердженої форми. На що командир ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 відповів, що він відмовляється давати письмові пояснення, аргументуючи це тим, що він вважає, що не є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 та не зобов`язаний надавати ніяких пояснень.
Тобто, з вищевказаного вбачається, що позивача про призначене відносно нього службове розслідування та про необхідність приїхати особисто до військової частини НОМЕР_1 для дачі письмових пояснень на бланку пояснень затвердженої форми було повідомлено 18 квітня 2023 року за допомогою телефонного дзвінка через додаток «SIGNAL».
Отже, позивач, всупереч вимог пункту 9 розділу III Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, не прибув за наказом відповідача для надання пояснень при проведенні службового розслідування.
Апелянт стверджує, що командуванням в/ч НОМЕР_1 не виконувались вимоги постанови Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2021 року № 1447 «Про порядок організації, забезпечення та проведення підготовки добровольчих формувань територіальних громад до виконання завдань територіальної оборони», про що він неодноразово підіймав питання як офіційними листами, так і на службових нарадах, а тому, на його думку, така активність викликала непорозуміння та упереджене ставлення командування військової частини. 
Колегія суддів вважає вищевказані твердження апелянта необгрунтованими, оскільки, на підтвердження таких доводів позивач не надав жодних належних та допустимих доказів. Крім того, такі обставини не впливають на спірні правовідносини.
Враховуючи вищезазначене, позивачем не доведено протиправність наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 16 травня 2023 року № 146 «Про результати службового розслідування за фактом незаконного втручання в транкінгову мережу бойового управління вогневими групами ІНФОРМАЦІЯ_6» в частині накладення дисциплінарного стягнення щодо накладення на командира ДФЧТГ ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення «догана»,  а тому, судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено у задоволенні позовних вимог.
Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та відсутність правових підстав для їх задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).
При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 229, 243, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 22 січня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.  

Суддя-доповідач                                                                      Вівдиченко Т.Р.          

Судді                                                                                           Аліменко В.О.

                                                                                                    Кузьмишина О.М.

Повний текст постанови виготовлено 20.05.2024 р.