КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
апеляційне провадження №22-ц/824/8885/2024
справа №752/22256/23
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
13 червня 2024 року                                                                                               м.Київ
 
 Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
судді-доповідача       Поліщук Н.В.
суддів                         Мережко М.В., Соколової В.В.
за участю секретаря судового засідання Крисіної В.О.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою адвоката Паруль Юлії Олегівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 31 січня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Кордюкової Ж.І.,
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, шляхом зняття з реєстрації, -
 
встановив:
У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, шляхом зняття з реєстраційного обліку.
Вимоги позову мотивує тим, що квартира АДРЕСА_1 , на підставі ордеру №Г234971 від 02 серпня 1974 року належить ОСОБА_3 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Після смерті ОСОБА_3 спадок прийняла дружина - ОСОБА_1 , яка у період з 1974 року по теперішній час проживає у зазначеній квартирі.
У вказаній квартирі зареєстровані ОСОБА_3 (чоловік, який помер), ОСОБА_1 (позивачка), ОСОБА_4 (син), ОСОБА_5 (донька).
Вказує, що син ОСОБА_4 з 1983 року по теперішній час не проживає у вказаній квартирі та у будь-який інший спосіб не користується нею. Вказане житло залишив добровільно та ніколи не виявляв бажання нести витрати на комунальні послуги.
У зв`язку із тим, що відповідач зареєстрований у квартирі, позивачка як наймач позбавлена можливості отримати субсидію на сплату комунальних послуг.
З посиланням на статтю 71 ЖК України, просить суд визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом зняття з реєстрації.
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 31 січня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись з ухваленим рішенням, адвокатом Паруль Ю.О., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на неповне дослідження доказів та встановлення обставин у справі, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору.
Уважає, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про недопустимість письмового доказу акту-довідки про непроживання ОСОБА_6 .
Вказує, що акт-довідку складено у присутності свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . У цьому випадку покази свідків є первісними доказами, а акт похідними. Відтак є необхідність допитати свідків.
Посилається на частину 5 статті 27 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" та вказує, що акт-довідка є належним та допустимим доказом.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на правові висновки верховного Суду, викладені у постановах від 03 червня 2020 року №361/6668/15-ц, від 10 листопада 2021 року №755/1139/18.
Мотивуючи наведеним, просить суд рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 31 січня 2024 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.
В судовому засіданні адвокат Паруль Ю.О., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , доводи апеляційної скарги підтримала, просила суд її задовольнити.
ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився. Конверт із судовою кореспонденцією повернувся на адресу Київського апеляційного суду з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою", що відповідно до правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 21 грудня 2022 року у справі № 757/15603/19 (провадження № 61-7187св22), 30 листопада 2022 року у справі № 760/25978/13-ц (провадження № 61-6788св22), 31 серпня 2022 року у справі № 760/17314/17 та положень статті 128 ЦПК України свідчить про належне повідомлення учасника справи.
Відповідно до статті 372 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення адвоката Паруль О.Г., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відмовивши у задоволенні позову, суд першої інстанції вказав, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підтверджені доказами, зокрема, суду не надано доказів того, що відповідач понад встановлений 6-місячний строк не проживає у спірній квартирі без поважних причин.
Відхиливши акт-довідку про не проживання ОСОБА_2 в спірній квартирі, суд вказав, що складання таких довідок не відноситься до компетенції ЖЕД 109, яке є структурним підрозділом КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва», до видів діяльності якого належить надання послуг з утримання будинків та прибудинкової території.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає про таке.
Відповідно до статті 71 ЖК України  при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.
Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках:
1) призову на строкову військову службу або направлення на альтернативну (невійськову) службу, а також призову офіцерів із запасу на військову службу на строк до трьох років - протягом усього періоду проходження зазначеної військової служби; призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період - протягом усього періоду проходження військової служби, а якщо під час її проходження вони отримали поранення, інше ушкодження здоров`я та перебувають на лікуванні в закладах охорони здоров`я або потрапили в полон чи визнані безвісно відсутніми - на строк до дня, наступного за днем їх взяття на військовий облік у відповідних територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України після звільнення з військової служби після закінчення ними лікування в закладах охорони здоров`я, незалежно від строку лікування, повернення з полону, скасування рішення суду про визнання особи безвісно відсутньою чи ухвалення судом рішення про оголошення особи померлою;
2) тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання;
3) влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування.
Якщо з будинку, квартири (їх частини) вибула дитина (діти) і членів її (їх) сім`ї не залишилося, це житло може бути надано за договором оренди іншому громадянину до закінчення строку перебування дитини (дітей) у дитячому закладі або до досягнення нею (ними) повноліття і повернення від родичів, опікуна чи піклувальника, в окремих випадках - до закінчення навчання в загальноосвітніх навчальних закладах усіх типів і форм власності, у тому числі для громадян, які потребують соціальної допомоги та соціальної реабілітації, а також в професійно-технічних чи вищих навчальних закладах або до закінчення строку служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях;
4) виїзду у зв`язку з виконанням обов`язків опікуна чи піклувальника, наданням батькам-вихователям житлового будинку або багатокімнатної квартири для створення дитячого будинку сімейного типу - протягом усього часу виконання таких обов`язків;
5) влаштування непрацездатних осіб, у тому числі дітей з інвалідністю, у будинку-інтернаті та іншій установі соціальної допомоги - протягом усього часу перебування в них;
6) виїзду для лікування в лікувально-профілактичному закладі - протягом усього часу перебування в ньому;
7) взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі - протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім`ї.
Якщо в будинку, квартирі (їх частині) не залишилися проживати інші члени сім`ї наймача, це житло може бути надано за договором оренди (найму) у встановленому законом порядку іншому громадянину до звільнення таких осіб з-під варти або до відбуття ними покарання.
У випадках, передбачених пунктами 1-7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті.
При цьому, процесуальний закон покладає обов`язок на позивача довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК України строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. 
Відповідно до статті 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Виходячи з аналізу статей 71, 72 ЖК України особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин не проживання протягом строку такої тривалості.
З матеріалів справи установлено, що 12 серпня 1974 року на підставі рішення виконкому від 05 серпня 1974 року №1478 ОСОБА_3 видано ордер на жиле приміщення №Г235971 на склад сім`ї з трьох осіб (він, ОСОБА_1 дружина, ОСОБА_9 ) на право зайняття жилого приміщення з двох кімнат площею 30,93 м2 за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 7).
Згідно даних свідоцтва про смерть НОМЕР_1 ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8).
На підтвердження відсутності відповідача більше 6 місяців за зареєстрованою адресою місця проживання, позивачкою надано акт-довідку №96 від 02 жовтня 2023 року. Відповідно до вказаного акту-довідки, складеної в присутності майстра Стралківської М.А. , жителів квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_11 , квартири АДРЕСА_4 ОСОБА_8 . ОСОБА_2 зі слів сусідів не проживає за адресою АДРЕСА_2 з 1983 року (а.с. 9).
Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.
Частиною 1 статті 81, частини 2 статі 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини 1, 2 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Частиною 1 статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до частини 1 статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до частини 1 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відмовивши у задоволенні позову, суд першої інстанції вказав на недоведеність позовних вимог. З такими висновками колегія суддів погоджується.
Вирішуючи питання за клопотанням адвоката Паруль Ю.О., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , про допит свідків, колегія суддів вказує про таке.
Відповідно до частини 3 статті 177 ЦПК України у разі необхідності до позовної заяви додаються клопотання та заяви позивача про звільнення (відстрочення, зменшення) від сплати судового збору, про призначення експертизи, витребування доказів тощо.
З матеріалів справи убачається, що як до позовної заяви, так і під час розгляду справи у суді першої інстанції представником позивача не заявлялось клопотання про допит свідків.
В постанові Верховного Суду від 12 жовтня 2023 року у справі №499/895/19 роз`яснено, що сторони мають усвідомлювати, що інститути апеляційного та касаційного перегляду впроваджені для усунення можливих помилок судового розгляду справ у першій інстанції, а не для усунення помилок сторони, допущених нею під час розгляду справи судом першої інстанції, у формулюванні стороною своїх позовних вимог, аргументів та формуванні їх доказової бази. Це відповідає і практиці ЄСПЛ, яка є джерелом права відповідно до Закону України від 23 лютого 2006 року 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Наприклад, ЄСПЛ у своєму рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine, заява № 3236/03, пункт 40) зазначив, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду.
Відтак, оскільки позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд протягом всього часу розгляду справи у суді першої інстанції не скористався своїм правом на подання клопотань про допит свідків, а також не надав доказів неможливості подання таких клопотань до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, ураховуючи положення частини третьої статті 367 ЦПК України, апеляційний суд відмовив у задоволенні поданого клопотання.
Окрім цього, апеляційний суд вказує, що зі змісту ордеру Г №235971 від 02 серпня 1974 року убачається, що такий видано на сім`ю у складі трьох осіб, а саме: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 (дружина), ОСОБА_9 (син).
Із змісту позовної заяви убачається, що позивачка вказує на те, що у квартирі зареєстровано такі особи: ОСОБА_3 ; ОСОБА_1 , ОСОБА_4 (син); ОСОБА_5 (донька).
Відповідно до даних інформації про задеклароване/зареєстроване місце проживання особи убачається, що у квартирі АДРЕСА_5 з 27 грудня 1983 року зареєстрований ОСОБА_2 .
Матеріали цивільної справи не містять відомостей про зміну прізвища ОСОБА_9 на " ОСОБА_9 ", як і не містять даних щодо статусу спірної квартири, а також осіб,  які перебувають  на реєстраційному обліку за цією адресою.
Додану до позовної заяви акт-довідку обґрунтовано відхилено судом першої інстанції, з такими висновками колегія суддів погоджується, оскільки вказаний акт не є належним доказом.
Належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог  позивачкою не надано.
За установлених обставин, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову у зв`язку із недоведеністю позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на їх правильність не спливають.
Порушень норм процесуального права, які давали б підстави для скасування рішення суду, колегією суддів не установлено.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд -
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу адвоката Паруль Юлії Олегівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
 
Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 31 січня 2024 року залишити без змін.
 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
 
Повну постанову складено  20 червня  2024 року.

Суддя-доповідач                                                      Н.В. Поліщук

Судді                                                                         М.В. Мережко

В.В. Соколова