Справа № 464/8370/23                                Головуючий у 1 інстанції: Тімченко О.В. 
Провадження № 33/811/625/24                        Доповідач: Стельмах І. О. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі:
судді – Стельмаха І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_2 на постанову судді Сихівського районного суду м. Львова від 08 квітня 2024 року,
в с т а н о в и в :
Постановою судді Сихівського районного суду м. Львова від 08 квітня 2024 року,
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 605 грн 60 коп. судового збору.
ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що він 24 листопада 2023 року о 20.55 год. на просп. Червоної Калини - вул. Луганська у м. Львові керував автомобілем марки «БМВ», номерний знак НОМЕР_1 , у стані наркотичного сп`яніння. Таким чином ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9а Правил дорожнього руху, вчинивши адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
На постанову судді захисник Ільків М.М. подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк апеляційного оскарження, постанову судді скасувати та закрити провадження у справі щодо ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що до суду не скеровано достатнього обсягу доказів, щоб довести винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Звертає увагу, що з наданих відеозаписів не вбачається, що ОСОБА_1 перебував у стані наркотичного сп`яніння. Стверджує, що поведінка ОСОБА_1 , зафіксована на відеокамерах пояснюється легким хвилюванням після ДТП.
Зазначає, що в матеріалах справи відсутнє направлення  ОСОБА_1  для огляду на стан алкогольного, наркотичного сп`яніння, де б були зазначені ознаки наркотичного сп`яніння, що, у свою чергу, свідчить про те, що ні працівники патрульної поліції, ні слідчий, у встановленому законом порядку не направляли водія у заклад охорони здоров`я для проходження огляду на стан сп`яніння. Зазначене, на думку апелянта, є однією з підстав для прийняття рішення про відсутність у діях водія складу адміністративного правопорушення та закриття справи.
Окрім цього, захисник вважає, що поліцейські не забезпечили доставку ОСОБА_1 до закладу охорони здоров`я протягом двох годин з моменту виявлення підстав для проведення огляду на стан сп`яніння. 
Вважає, що підстави для огляду водія на стан сп`яніння могли виникнути близько 20 год. 55 хв., як це зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення, а саме, коли трапилася ДТП.
Також звертає увагу, що відеозапис з нагрудних камер поліцейських не є безперервним, на ньому не зафіксовані усі обставини справи, а тому його не можна вважати належним та допустимим доказом.
У судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 , його захисник Ільків М.М. будучи повідомленими про дату, час і місце судового розгляду, жодного разу у судове засідання не з`явились. 
Так судове засідання призначалось судом апеляційної інстанції на 10:15 год. 09 травня 2024 року, проте захисник ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився. Захисник Ільків М.М. подав клопотання про відкладення розгляду справи.
ОСОБА_1 прибув у судове засідання на вказану дату, проте просив задовольнити клопотання захисника про відкладення судового засідання, оскільки не бажав брати участь у судовому засіданні без свого захисника. Клопотання захисника ОСОБА_2 було задоволено, апеляційний розгляд відкладено на 14:45 год. 20 травня 2024 року.
Проте 20 травня 2024 року ОСОБА_1 та його захисник Ільків М.М. повторно не з`явились у судове засідання. Захисник Ільків М.М. подав клопотання про відкладення розгляду справи, яке було задоволено, судове засідання відкладено на 14:00 год. 03 червня 2024 року.
Однак 03 червня 2024 року ні ОСОБА_1 , ні його захисник Ільків М.М. у судове засідання не прибули. Захисник ОСОБА_2 вчергове подав клопотання про відкладення справи.
Від ОСОБА_1 клопотання про відкладення розгляду справи не надходило. 
Таким чином, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 та його захисник Ільків М.М., належним чином та завчасно були повідомлені про час та місце судового розгляду, однак жодного разу з трьох призначених судових засідань не прибули до апеляційного суду. Натомість захисник Ільків М.М. подавав клопотання про відкладення розгляду справи з аналогічних підстав, що свідчить про небажання ОСОБА_1 брати участь у розгляді справи та умисне затягування її розгляду зі сторони захисника ОСОБА_2 .
Апеляційний суд звертає увагу на аналогічну процесуальну поведінку захисника ОСОБА_2 у суді першої інстанції.
Апеляційний суд дійшов висновку, що ні ОСОБА_1 , ні його захисник Ільків М.М. не виявили належної зацікавленості у розгляді справи та протягом тривалого часу не з`являлись до апеляційного суду. Незацікавленість з розгляду своєї апеляційної скарги свідчить про зловживання учасниками справи процесуальними правами з метою затягування строків розгляду справи.
Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, яка ратифікована Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адмінправопорушення, у якій вона є стороною.
Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді. (Рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992).
Зважаючи на практику Європейського суду з прав людини та з огляду на положення Конвенції щодо обов`язку сторони цікавитися рухом справи, розгляд апеляційної без участі ОСОБА_1 та його захисника Ільківа М.М. не є порушенням права особи на доступ до правосуддя, тому що суд розцінює такі дії ОСОБА_3 та захисника Ільківа М.М., як зловживання учасником справи процесуальними правами, що спрямовані на безпідставне затягування та перешкоджання розгляду справи.
Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що строк апеляційного оскарження слід поновити, а апеляційну скаргу залишити без задоволення з таких підстав.
Висновок судді про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, а саме:
протоколом про адміністративне правопорушення від 13.10.2022 серії ААД №567476 (а.с.1);
відеозаписом з нагрудних камер поліцейських відповідно до якого ОСОБА_1 після ДТП був доставлений до медичного закладу з метою огляду для визначення стану наркотичного сп`яніння. В медичному закладі лікарем проведено огляд, за результатами дослідження якого визначено стан наркотичного сп`яніння. При цьому, вбачається як ОСОБА_1 неодноразово намагався «домовитися» з лікарем та поліцією (а.с. 2).
висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 002489 від 25.11.2023 з якого вбачається, що ОСОБА_1 перебуває у стані наркотичного сп`яніння (а.с. 3);
актом медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №002597 від 13.10.2022 відповідно до якого за результатами огляду та тестів ОСОБА_4 перебуває у стані наркотичного сп`яніння (а.с. 35);
рапортом інспектор взводу 2 роти 3 батальйону 3 УПП у Львівській області від 25.11.2023 (а.с. 4).
Суддя відповідно до ст.ст. 245, 280 КУпАП повно й всебічно з`ясував усі обставини, що мали значення для правильного вирішення справи. Докази, які лягли в основу судового рішення, були досліджені суддею в ході судового розгляду й отримали належну оцінку.
Огляд на стан наркотичного сп`яніння проводиться в закладі охорони здоров`я, згідно з п.12 розділу «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
Як вбачається з наявного в матеріалах справи відеозапису з нагрудних камер поліцейських, ОСОБА_1 був доставлений до медичного закладу з метою огляду для визначення стану наркотичного сп`яніння. В медичному закладі лікарем проведено огляд, за результатами дослідження якого визначено, що ОСОБА_1 перебуває у стані наркотичного сп`яніння та складено відповідний висновок, який не викликає сумнівів у його достовірності.
Під час апеляційного розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 висновок лікаря щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 26 липня 2022 року №001792 з підстав його неповноти або неправильності не оскаржував та дії працівників медичного закладу у встановленому законом порядку не оспорював.
Щодо твердження апелянта про те, що допущено порушення терміну проведення огляду в медичному закладі, апеляційний суд звертає увагу на наступне.
Відповідно до ч. 9 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МОЗ України від  09.11.2015  № 1452/735 з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.
Як правильно зазначив суд першої інстанції, забезпечення доставки та огляду осіб до закладу охорони здоров`я пов`язується із виникненням підстав для цього, а не з самим моментом вчинення правопорушення, як стверджує захисник.
Як вбачається з матеріалів справи, а саме: з рапорта інспектора УПП у Львівській області від 25 листопада 2023 року, 24 листопада 2023 року мала місце дорожньо-транспортна пригода з участю ОСОБА_1 , після рішення слідчого про відсутність потреби у внесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, ОСОБА_1 було невідкладно супроводжено на огляд на стан сп`яніння, за результатами якого останній перебував у стан наркотичного сп`яніння.
Окрім цього, апеляційний суд звертає увагу на те, що чинне законодавство не містить обов`язку долучення до матеріалів справи про адміністративне правопорушення направлення (скерування) на огляд щодо визначення стану сп`яніння.
Направлення для огляду водія залишається в медичному закладі, оскільки саме воно є підставою для проведення відповідного огляду в закладі охорони здоров`я.
Доводи апеляційної скарги про те, що відеозапис з нагрудних камер не є безперервним, а тому наданий суду відеозапис є недопустимим доказом, апеляційний суд до уваги не бере. На долученому до матеріалів справи відеозаписі у повному обсязі відображено процес спілкування поліцейських при виконанні службових обов`язків із водієм з фіксацією обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, процедуру проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі з відповідним результатом.
Доводи апеляційної скарги не містять достатніх підстав для скасування рішення суду першої інстанції. Апеляційний суд погоджується з висновком судді місцевого суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
При розгляді справи в суді першої інстанції порушень норм матеріального чи процесуального права допущено не було.
Наявний у справі протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, а також вимогам, передбаченим Інструкцією з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, містить усі необхідні реквізити та є належним і допустимим доказом.
Викладені у постанові судді висновки відповідають фактичним обставинам справи.
Зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для прийняття рішення про наявність у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Апеляційна скарга не містить правових підстав для скасування судового рішення.
Обставини, які б виключали провадження в справі, відповідно до ст. 247 КУпАП, відсутні.
Адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік накладене на ОСОБА_1 відповідно до санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП і є безальтернативним.
З огляду на викладене апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги і вважає, що підстав для скасування чи зміни постанови судді немає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Постанову судді Сихівського районного суду м. Львова від 08 квітня 2024 року в справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 залишити без змін, а апеляційну захисника ОСОБА_2 - без задоволення.
Постанова є остаточною, оскарженню не підлягає.

Суддя
Львівського апеляційного суду                                                   І.О. Стельмах