У х в а л а
23 травня 2024 року
м. Київ
Справа № 201/13839/23
Провадження № 61-6500ск24
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Краснощокова Є. В., Крата В. І. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження
за касаційною скаргою Дніпропетровської обласної прокуратури (далі - скаржник)
на рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 12 лютого 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 9 квітня 2024 року
у справі за позовом  ОСОБА_1 (далі - позивач) до держави України в особі скаржника про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішенням і діями органів досудового слідства, прокуратури та
в с т а н о в и в:
1.           У листопаді 2023 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, уточнивши яку просив стягнути з Державного бюджету України 2 343 000,00 грн компенсації моральної шкоди, 100 000,00 грн компенсації матеріальної шкоди та 20 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Обґрунтував так:
-                   ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Кривому Розі Дніпропетровської області знайомий позивача - ОСОБА_2 - керував автомобілем ВАЗ-21093 із державним номером НОМЕР_1 , не впорався з цим, транспортний засіб виїхав за межі проїзної частини, наїхав на нерухому перешкоду (насип ґрунту), від чого автомобіль перекинувся;
-                  унаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) усі пасажири (позивач, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ) отримали травми різного ступеню. Більше за всіх постраждав позивач, який тривалий час був непритомним і проходив складне лікування (надалі отримав третю групу інвалідності);
-                  винуватець переклав провину на позивача та дав на досудовому розслідуванні свідчення, що це не він був нетверезим за кермом автомобіля, а саме позивач;
-                  18 квітня 2014 року позивачеві повідомили про підозру у вчиненні кримінального правопорушення за частиною першою статті 286 Кримінального кодексу України, а 9 липня 2014 року обвинувальний акт скерували до Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області;
-                  31 січня 2023 року Дзержинський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області постановив ухвалу, згідно з якою закрив кримінальне провадження від 28 червня 2013 року № 12013040230000222 щодо позивача у зв`язку з відмовою прокурора від підтримання обвинувачення. 14 червня 2023 року Дніпровський апеляційний суд вказану ухвалу залишив без змін;
-                  позивачеві знадобилося майже 10 років для того, щоб довести невинуватість у спричиненні ДТП. Протягом цього часу через незаконне звинувачення у кримінальному правопорушенні він перебував під слідством і судом, був змушений нервувати через це, що завдало шкоди його здоров`ю, безліч разів їздити на слідчі дії та судові засідання до міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, яке знаходиться за 150 км від міста Дніпра, де він проживає. Внаслідок цього позивач витратив багато часу та коштів. При цьому багато судових засідань не відбулися з вини представників державного обвинувачення (через зміну прокурорів, їхню неявку, клопотання тощо);
-                  під час досудового розслідування відносно позивача призначили стаціонарну психіатричну експертизу. Він вимушено перебував певний час у спеціальній лікарні разом із божевільними, що теж зашкодило його моральному стану та травмувало психіку. Через довготривале досудове розслідування та судовий розгляд багато разів отримував відмову у працевлаштуванні, оскільки служба безпеки установ і організацій рекомендувала дочекатися завершення судового розгляду справи, а потім звертатися до роботодавця.
2.           12 лютого 2024 року Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська ухвалив рішення, згідно з яким позов задовольнив: стягнув із Державного бюджету України на користь позивача 2 343 000,00 грн відшкодування моральної шкоди, 100 000,00 грн відшкодування матеріальної шкоди та 20 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. 
3.           9 квітня 2024 року Дніпровський апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою змінив рішення суду першої інстанції у частині стягнення матеріальної шкоди та витрат на професійну правничу допомогу; у частині відшкодування моральної шкоди рішення суду першої інстанції залишив без змін; стягнув із Державного бюджету України на користь позивача 50 000,00 грн відшкодування матеріальної шкоди; у задоволенні інших вимог відмовив. Мотивував так: 
-                  позивач, який отримав черепно-мозкову травму, майже 10 років був під кримінальним переслідуванням; справу відносно нього суд закрив із реабілітуючих підстав. Тому висновок суду першої інстанції про задоволення позову про відшкодування шкоди є обґрунтованим. Таке відшкодування відповідає критеріям розумності, достатності та справедливості;
-                  у матеріалах справи є копія квитанції, яка підтверджує, що позивач відповідно до прибуткового касового ордера № 29/12/16 сплатив адвокату Пантюхову В. С. 50 000,00 грн. Доказів того, що позивач сплатив адвокату 100 000,00 грн, про що він зазначив у позові, як і доказів сплати 20 000,00 грн, немає.
4.           2 травня 2024 року скаржник сформував у системі «Електронний суд» касаційну скаргу (вх. № 15271/0/220-24 від 2 травня 2024 року), в якій просить скасувати зазначені судові рішення щодо задоволених позовних вимог і ухвалити нове - про відмову у їхньому задоволенні. Обґрунтував так:
-                  суди першої й апеляційної інстанцій неправильно застосували приписи статей 23, 1167, 1176 Цивільного кодексу України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та порушили приписи статей 76-83, 89 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України);
-                  стягуючи на користь позивача відшкодування моральної шкоди у розмірі, що є більшим від мінімально гарантованого законом, суди попередніх інстанцій не взяли до уваги заподіяння позивачеві травм саме внаслідок ДТП, а не діями правоохоронних органів під час досудового розслідування. Також не врахували, що саме через дії позивача досудове розслідування тривало так довго;
-                  позивач має довести наявність моральної шкоди, зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс, обґрунтувати розмір компенсації. Натомість не надав докази щодо спричинення йому моральної шкоди саме діями (бездіяльністю) державних органів;
-                  суд апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні застосував норми права про відшкодування моральної шкоди без урахування висновків щодо застосування цих норм, викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 4 червня 2018 року у справі № 489/2492/17 (провадження № 61-8890св18), від 25 липня 2018 року у справі № 607/14493/16-ц (провадження № 61-12051св18), від 19 вересня 2018 року у справі № 534/955/17 (провадження № 61-22539св18), від 19 грудня 2018 року у справі № 214/5262/15-ц (провадження № 61-34358св18), Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 червня 2018 року у справі № 464/6863/16 (провадження № 61-10293св18), від 21 червня 2018 року у справі № 205/119/17 (провадження № 61-24700св18), від 20 березня 2019 року у справі № 727/9472/16-ц (провадження № 61-19св17), Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 383/596/15 (провадження № 14-342цс18) щодо відшкодування моральної шкоди у мінімально визначеному розмірі;
-                  для підтвердження вимог про відшкодування витрат на правову допомогу у кримінальному провадженні позивач не надав належних доказів. Лише документальне підтвердження таких витрат із розрахунком є підставами для їхнього відшкодування (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18), від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18), Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17 вересня 2019 року у справі № 810/3806/18 (провадження № К/9901/12479/19, № К/9901/11333/19), від 31 березня 2020 року у справі № 726/549/19 (провадження № К/9901/22135/19)). Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимоги про їхнє відшкодування;
-                  суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалив судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною і його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 14 липня 2020 року у справі № 809/1466/15 (провадження № К/9901/14199/18);
-                  розмір витрат на професійну правничу допомогу, яку стягнув суд апеляційної інстанції (50 000,00 грн), виходить за розумні межі вартості такої послуги, не відповідає критерію реальності адвокатських витрат і складності справи.
5.           Одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження) (частина перша статті 394 ЦПК України).
6.           Верховний Суд вважає, що є підстави для відкриття касаційного провадження. Касаційна скарга подана у передбачений законом строк (повне судове рішення складене 9 квітня 2024 року) і з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України. У касаційній скарзі є доводи, які потребують перевірки, щодо передбаченої пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України підстави для касаційного оскарження.
Керуючись статтями 260, 261, 389, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд
у х в а л и в :
1.     Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою Дніпропетровської обласної прокуратури на рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 12 лютого 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 9 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до держави України в особі Дніпропетровської обласної прокуратури про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішенням і діями органів досудового слідства та прокуратури.
2.     Витребувати із Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська цивільну справу № 201/13839/23.
3.     Роз`яснити позивачеві право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, впродовж десяти днів із дня отримання цієї ухвали.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.
Судді 	 	Д. А. Гудима	
 	 	Є. В. Краснощоков	
 	 	В. І. Крат