ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
26 березня 2024 року
м. Київ
справа № 520/11386/18
провадження № 51-5350 км 23
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                             ОСОБА_1 ,
суддів                                                          ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання           ОСОБА_4 ,
прокурора                                                 ОСОБА_5 ,
захисника                                                 ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на вирок Одеського апеляційного суду від 20 червня 2023 року в  кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018161480002201, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ), 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.
 
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Київського районного суду м. Одеси від 14 вересня 2018 року   ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки та покладено на нього відповідні обов`язки, передбачені ст. 76 цього Кодексу.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат, речових доказів і накладеного арешту.
Згідно з вироком суду,  ОСОБА_7 16, 18, 20, 22, 26 липня та з 02 по 05 серпня 2018 року, діючи умисно, повторно, таємно викрав належний ТОВ НВП «ТЕНЕТ» м. Одеси телекомунікаційний кабель КПВ-ВП (350) (вита пара UTP cat 5e) на загальну суму 5767,94 грн, чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму, за обставин, детально викладених у вироку.
Одеський апеляційний суд вироком від 20 червня 2023 року скасував вирок Київського районного суду м. Одеси від 14 вересня 2018 року в частині призначеного покарання та постановив новий вирок, яким ОСОБА_7 призначив за ч. 2 ст. 185 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
У решті вирок місцевого суду залишив без змін
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник просить змінити вирок апеляційного суду, та призначити ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 75 КК України. Вважає вирок апеляційного суду незаконним, необґрунтованим, ухваленим з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.   
На обґрунтування своїх вимог зазначає, що призначене ОСОБА_7 апеляційним судом покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості, а також меті покарання. На думку захисника, апеляційний суд, призначаючи підзахисному покарання у виді позбавлення волі, яке належить відбувати реально, не врахував даних про його особу (має постійне місце проживання, неофіційно працевлаштований, має тяжкі захворювання), усіх пом`якшуючих обставин (визнання вини, щире каяття, відсутність матеріальних збитків, оскільки викрадене майно було повернуто, ненастання тяжких наслідків), відсутність обставин, що обтяжують покарання.
Від учасників судового провадження заперечень на касаційну скаргу захисника не надходило.
Позиції учасників судового провадження
Захисник  ОСОБА_6 підтримав касаційну скаргу та просив її задовольнити.
Прокурор ОСОБА_5 вважала, що касаційна скарга захисника є необґрунтованою, і просила залишити її без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши позиції учасників судового розгляду, перевіривши наведені в касаційній скарзі доводи та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Відповідно до положень ст. 433 КПК України касаційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судових рішень у тій частині, в якій вони були оскаржені. 
Висновки місцевого суду щодо обґрунтованості засудження  ОСОБА_7 і кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 185 КК України в касаційній скарзі не оспорюються, а тому в касаційному порядку не перевіряються. 
Доводи захисника про невідповідність призначеного апеляційним судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі ОСОБА_7 через суворість колегія суддів уважає безпідставними з огляду на таке.
Скасовуючи вирок щодо ОСОБА_7 у частині призначеного йому покарання та ухвалюючи новий, апеляційний суд дійшов висновку про безпідставне звільнення ОСОБА_7 місцевим судом від відбування покарання з випробуванням. При цьому суд апеляційної інстанції послався на те, що, приймаючи таке рішення, місцевий суд не в повній мірі врахував усіх обставин кримінального провадження та даних про особу винуватого.
Колегія суддів погоджується із цим висновком.
За приписами ст. 50 КК України метою покарання є виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.
Статтею 65 КК України визначено, що суд призначає покарання у межах, установлених у санкціях частин статей Особливої частини КК, які передбачають відповідальність за вчинені кримінальні правопорушення, відповідно до положень Загальної частини КК України, із врахуванням ступеня тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, даних про особу винного, та усіх обставин справи. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
За правилами ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Так, при призначенні ОСОБА_7 покарання апеляційний суд, зокрема, урахував те, що матеріальні збитки потерпілому фактично не спричинено, оскільки викрадене майно було повернуто, він вину визнав, проте не в достатній мірі усвідомив сутність перевиховання та виправлення в місцях позбавлення волі, а також те, що відсутні обставини, що обтяжують покарання. З огляду на зазначене суд призначив ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України. 
Водночас, призначаючи ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, яке належить відбувати реально, апеляційний суд обґрунтовано зважив на ту обставину, що він, будучи неодноразово судимим, у тому числі за злочини проти власності, знову вчинив аналогічні злочини (11 крадіжок), що свідчить про те, що ОСОБА_7 належних висновків для себе не зробив та на шлях виправлення не став. Також суд небезпідставно врахував процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 в апеляційному суді. 
Крім того, апеляційний суд правильно звернув увагу на помилковість визнання місцевим судом обставинами, що пом`якшують покарання, щирого каяття та відсутності матеріальних збитків. Адже розкаяння передбачає, крім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у його вчиненні, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, а щире каяття ОСОБА_7 є формальним та має на меті виключно намагання уникнути справедливого покарання за вчинені кримінальні правопорушення, оскільки він неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за корисливі злочини, офіційно не працює, стійких соціальних зв`язків не має, єдиним джерелом доходу є скоєння кримінальних правопорушень. Також суд апеляційної інстанції правильно зазначив про те, що відсутність матеріальних збитків не може суттєво знизити суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, оскільки викрадене майно ОСОБА_7 повернув тільки після його затримання.
Що стосується доводів сторони захисту про наявність у ОСОБА_7 тяжких захворювань та неможливість у зв`язку з цим відбування ним покарання, то відповідно до ст. 537 КПК України питання про звільнення від покарання за хворобою належить до питань, які вирішуються судом під час виконання вироку, і розглядається воно місцевим судом у порядку, передбаченому ст. 539 цього Кодексу.
Стосовно посилань захисника на залишення Одеським апеляційним судом поза увагою того, що після вчинення у 2018 році злочинів, пов`язаних із викраданням кабелів телекомунікаційних мереж, ОСОБА_7 за іншими вироками вже відбув покарання у виді позбавлення волі і під час призначення йому покарання Суворовський районний суд м. Одеси від 31 січня 2022 року врахував вирок Київського районного суду м. Одеси від 14 вересня 2018 року, то колегія суддів зазначає таке. Сторона захисту в касаційній скарзі не наводить належного обґрунтування того, яким чином зазначене вплинуло на незаконність та необґрунтованість призначеного ОСОБА_7 апеляційним судом покарання, яке потрібно відбувати реально.
Таким чином, апеляційний суд, скасовуючи вирок місцевого суду в частині призначеного ОСОБА_7 покарання та ухвалюючи новий, дійшов правильного висновку про те, що призначення засудженому покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України не буде відповідати загальній меті покарання, визначеній ст. 50 КК України.
Підстав вважати, що таке покарання є явно несправедливим через суворість, немає. Переконливих обґрунтувань, які б ставили під сумнів наведені висновки апеляційного суду й доводили необхідність застосування до ОСОБА_7 положень  ст. 75 КК України, у касаційній скарзі не міститься.
Отже, погоджуючись із висновками апеляційного суду та підсумовуючи вказане, колегія суддів констатує, що призначене ОСОБА_7 покарання за своїм видом і розміром відповідає приписам статей 50, 65 КК України.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону у справі колегією суддів не встановлено, а тому підстав, передбачених ст. 438 КПК України, для скасування оскаржуваного судового рішення та задоволення касаційних вимог захисника немає.   
З огляду на викладене касаційна скарга захисника задоволенню не підлягає. 
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Вирок Одеського апеляційного суду від 20 червня 2023 року щодо  ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:
 
ОСОБА_1                                       ОСОБА_2                                         ОСОБА_3