ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4284/24 Справа № 183/12810/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Сорока О. В. Суддя у 2-й інстанції - Макаров М. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2024 року                                                                 м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого – судді Макарова М.О.         
суддів – Барильської А.П., Демченко Е.Л., 
при секретарі – Керімовій-Бандюковій Л.К. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 лютого 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, про визнання права власності на недоотриману пенсію померлої, в порядку спадкування за законом та стягнення суми недоотриманої пенсії, яка належала померлому, в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, в якому просила: - визнати право власності на суму недоотриманої пенсії, яка належала померлому ОСОБА_2 та не була одержана ним за життя та не включена до свідоцтва про право на спадщину за законом у розмірі 158 584,81 грн. в порядку спадкування за законом; - стягнути суму недоотриманої пенсії, яка належала померлому ОСОБА_2 , не була одержана ним за життя та не включена до свідоцтва про право на спадщину за законом у розмірі 158 584,81 грн., в порядку спадкування за законом; - стягнути суму недоотриманої пенсії, яка належала померлому ОСОБА_2 , але не була одержана ним за життя у розмірі 65 522,52 грн. згідно свідоцтва про право на спадщину за законом НРК № 479065, зареєстроване в реєстрі за № 813 від 25 жовтня 2021 року. 
Позов мотивовано тим, що позива ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . 25 жовтня 2021 року приватним нотаріусом Кабісовою Ю.Т. в межах спадкової справи № 68227602 видано свідоцтво про право на спадщину за законом НРК № 479065, згідно якого до складу якої увійшла сума недоотриманої пенсії у розмірі 70 008,02 грн. 05 листопада 2021 року представник позивача адвокат Заботін В.В. звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області із пакетом необхідних документів та заявою про виплату недоотриманої пенсії, у зв`язку зі смертю пенсіонера. У результаті вказаного звернення адвоката, Головним управлінням Пенсійного фонду в Луганській області було надано відповідь якою повідомлено наступне: - за заявою № 9441 від 05 листопада 2021 року ОСОБА_1 про виплату недоотриманої пенсії померлого ОСОБА_2 , Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області було прийнято рішення про виплату недоотриманої пенсії в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність встановленому законом на 1 січня календарного року, в якому здійснюється пенсійна виплата за минулий період за окремою програмою, передбаченою в бюджеті Пенсійного фонду України на відповідну мету, за рахунок коштів державного бюджету України на відповідний рік; - відповідно до затверджених асигнувань виплати всім одержувачам, які значаться у Переліку, в 2022 році склали 532,18 грн. на кожну особу рівними частинами. Відповідно до затверджених асигнувань виплати всім одержувачам, які значаться у Переліку, в 2023 році склали 3 953,32 грн. на кожну особу рівними частинами; - виплату пенсії ОСОБА_2 призупинено з 01 березня 2016 року. Недоотримана пенсія була розрахована з моменту надходження запита нотаріуса з 18 вересня 2018 року по 28 лютого 2021 року в сумі 70 008,02 грн., тобто за три роки з дня надходження запита. Згідно відповіді Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області Головному державному виконавцю ВДПВР УДВС ГТУЮ у Луганській області від 28 березня 2019 року № 1177, встановлено, що виплату пенсії ОСОБА_2 поновлено з 01 березня 2016 року по 31 березня 2019 року в розмірі 214 967,99 грн. нарахована. 
Таким чином до спадщини, на яку видано свідоцтво про право на спадщину за законом, увійшла недоотримана пенсія, обмежена трирічним терміном, з 18 вересня 2018 року по 28 лютого 2021 року в сумі 70 008,02 грн., в той час як заборгованість відповідно до відповіді ГУ ПФ України в Луганській області за період з 01 березня 2016 року по 18 вересня 2018 року не увійшла до складу спадщини, на яку видано свідоцтво про право на спадщину за законом. 
Позивач зазначає, що часове обмеження відповідачем суми недоотриманої пенсії, яка увійшла до складу спадщини, трирічним терміном, є протиправними. Відповідачем протиправно не надано приватному нотаріусу відомостей щодо суми недоотриманої пенсії померлим ОСОБА_2 за період з 01 березня 2016 року до 18 вересня 2018 року, внаслідок чого нотаріус був позбавлений можливості включити недоотриману пенсію за вказаний період до складу спадщини, на яку видано свідоцтво. Окрім того, постанова КМУ № 1165 від 10 листопада 2021 року, на яку посилається відповідач визначає додаткові умови виплати недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера, що не передбачені Конституцією України та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Отже, наявні перешкоди у реалізації позивачем прав на спадкування усієї недоотриманої пенсії, яка належала спадкодавцеві, але не була ним отримана за життя, а також щодо реалізації права власності на суми недоотриманої пенсії,що перейшли до спадкоємця внаслідок видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на суму 70 008,02 грн. Щодо суми недоотриманої пенсії ОСОБА_2 за період з 01 березня 2016 року по 18 вересня 2018 року позивач зазначає наступне. Заборгованість з виплати пенсії ОСОБА_2 за період з 01 березня 2016 року по 31 березня 2019 року складає 214 967,99 грн. Відповідно до арк. 4 листа Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 28 березня 2019 року № 1177 сума призначеної пенсії за період з 18 вересня 2018 по 31 березня 2019 роки склала: - вересень 2018: 7374,25 грн. + 490,91 грн.; - жовтень 2018: 7374,25 грн. + 490,91 грн.; - листопад 2018: 7374,25 грн. + 490,91 грн.; - грудень 2018: 7 400,35 грн. + 471,56 грн.; - січень 2019: 7 400,35 грн. + 471,56 грн.; - лютий 2019: 7 400,35 грн. + 471,56 грн.; - березень 2019: 8 510,81 грн. + 661,16 грн. Разом: 56 383,18 грн.. Таким чином, сума недоотриманої пенсії, що не увійшла до складу спадщини, на підставі якої видано свідоцтво про право на спадщину за законом, за період з 01 березня 2016 року по 18 вересня 2018 року становить 158 584,81 грн. (214 967,99 - 56 383,18) і підлягає стягненню в порядку спадкування за законом.
Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 лютого 2024 року позов задоволено та ухвалено:
Визнати за ОСОБА_1 право власності на суму недоотриманої пенсії, яка належала померлому ОСОБА_2 , не була одержана ним за життя та не включена до свідоцтва про право на спадщину за законом у розмірі 158 584,81 гривні в порядку спадкування за законом.
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на користь ОСОБА_1 суму недоотриманої пенсії, яка належала померлому ОСОБА_2 , не була одержана ним за життя та не включена до свідоцтва про право на спадщину за законом у розмірі 158 584,81 грн. в порядку спадкування за законом.
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на користь ОСОБА_1 суму недоотриманої пенсії, яка належала померлому ОСОБА_2 , але не була одержана ним за життя у розмірі 65 522,52 грн. згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 25 жовтня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кабісовою Ю.Т. (спадкова справа № 32/2021).
Вирішено питання стосовно судового збору.
Рішення суду мотивовано тим, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими.
В апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення та додаткове рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.
Так, судом встановлено, що 25 жовтня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Карабісовою Ю.Т. посвідчено свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 813, відповідно до якого спадщину, що залишилась після смерті ОСОБА_2 у вигляді суми недоотриманої пенсії в розмірі 70 008,00 грн., прийняла його дружина ОСОБА_1 (а.с. 25).
05 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Пенсійного фонд України в Луганській області із заявою про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера ОСОБА_2 (а.с. 28).
Із повідомлення наданого ГУПФУ в Луганській області наданого у відповідь на адвокатський запит представника позивача ОСОБА_3 судом встановлено наступне:
1. Згідно з заявою ОСОБА_1 про виплату недоотриманої пенсії померлого ОСОБА_4 № 9437 від 05 листопада 2021 року, Головним Управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області було прийнято рішення про виплату недоотриманої пенсії;
2. Відповідно до постанови КМУ № 1165 часина недоотриманої пенсії померлого ОСОБА_2 , у листопаді, грудні 2022 та липні, вересні і жовтні 2023 у розмірі 4 489,60 гривень зарахована спадкоємиці ОСОБА_1 на розрахунковий рахунок АТ «Ощадбанк» згідно наданої заяви про виплату недоотриманої пенсії № 9441 від 05 листопада 2021 року.
3. ОСОБА_2 на момент смерті перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Луганській області як внутрішньо переміщена особа. Виплату пенсії призупинено з 01 березня 2016 року;
4. Недоотримана пенсія була розрахована з моменту надходження запита нотаріуса з 18 вересня 2018 року по 28 лютого 2021 року в сумі 70 008,02 грн., тобто за три роки з дня надходження запита.
5. З червня 2019 року виплату пенсії пенсіонеру ОСОБА_2 поновлено згідно рішення Луганського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2018 року по справі № 812/1552/18.
Пакет пенсійної справи ОСОБА_2 перебуває у приміщенні, розташованому на окупованій території. В зв`язку з цим надати розрахунок суми заборгованості померлого ОСОБА_2 згідно з рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2018 року по справі №812/1552/18 не має можливості (а.с. 29-31).
З листа управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку щодо виконання постанови по ВП №58543716 від 05 березня 2019 р., встановлено, що рішення Луганського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2018 року по справі № 812/1552/18 виконано. Виплату пенсії ОСОБА_2 поновлено з 01 березня 2016 року. Заборгованість по пенсії за період з 01 березня 2016 року по 31 березня 2019 року в розмірі 214 967,99 грн. нарахована (а.с. 32).
Відповідно індивідуального перерахунку пенсії за період 01 березня 2016 – 31 березня 2019 рр. ОСОБА_2 призначена пенсія у розмірі 214 967,99 гривень (а.с. 35).
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позовні вимоги в частині стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області коштів недоотриманої пенсії, які увійшли до складу спадщини, відповідно до свідоцтва про право на спадщину є обґрунтованими. Щодо стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області коштів недоотриманої пенсії ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом за період та в сумі, що не увійшли до складу спадщини, суд першої інстанції виходив з того, що припинення пенсійних виплат за життя спадкодавця з підстав, не передбачених законом, та не оскарження дій фонду спадкодавцем не зумовлює припинення вже призначених пенсійних виплат і не позбавляє його спадкоємців можливості спадкувати право на отримання пенсії, не витребував та не дослідив докази, на підставі яких чоловіку позивача було призупинено виплату пенсії, не перевірив чи на законній підставі таку виплату було призупинено. 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Частиною 1 статті 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Як вбачається із частини 1 статті 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до частини 1 статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Частиною 1 статті 1227 ЦК України передбачено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
Суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров?я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини (стаття 1227 ЦК України).
Тлумачення статті 1227 ЦК України, свідчить про те, що:
- цією нормою встановлено сингулярне правонаступництво членів сім`ї спадкодавця на отримання належних йому та неотриманих ним за життя грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат. Указані суми включаються до складу спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця членів сім`ї чи їх відмови від права на отримання вказаних сум. Специфіка правонаступництва прав на отримання сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв?язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв?язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров?я, інших соціальних виплат обґрунтовується необхідністю: а) створення умов для охорони майнових інтересів членів сім?ї спадкодавця в разі, коли вони не є його спадкоємцями; б) забезпечення можливості реалізації права на одержання членами сім?ї спадкодавця належних йому грошових коштів без дотримання передбаченої ЦК України процедури оформлення спадщини;
- право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім?ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК України) та додаткового юридичного факту - смерті спадкодавця. Окрім цього, звичайно, необхідно щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім?ї - спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до статті 1227 ЦК України не поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (стаття 1224 ЦК України), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов?язкової частки (стаття 1241 ЦК України), задоволення вимог кредиторів (стаття 1281 ЦК України). Відповідно при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом;
- право на перерахунок певних виплат, яке мав винятково спадкодавець, що був їх одержувачем, оскільки така можливість пов`язана з його суб`єктивним правом (зокрема, право на страхові виплати). Саме тому у членів сім`ї спадкодавця або ж у спадкоємців не виникає права вимагати перерахунку відповідних сум. Теж саме стосується і випадку вимагати призначення тієї чи іншої виплати. Тому потрібно відмежовувати ситуації при застосуванні положень статті 1227 ЦК України за яких члени сім`ї чи спадкоємці вимагають перерахунку чи призначення певних виплат та випадки за яких спадкодавцю неправомірно припиняють ті чи інші виплати.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 14 лютого 2022 року у справі № 243/13575/19 (провадження № 61-11268сво20) зазначив, що тлумачення статті 1227 ЦК України доводить, що право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК України) та додаткового юридичного факту – смерті спадкодавця. Окрім цього, звичайно, необхідно, щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї – спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до статті 1227 ЦК України не поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (стаття 1224 ЦК України), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (стаття 1241 ЦК України), задоволення вимог кредиторів (стаття 1281 ЦК України). Відповідно, при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом. 
Доводи апеляційної скарги про те, що недоотримана пенсія померлих внутрішньо переміщених осіб виплачується спадкоємцям за окремою програмою, передбаченою в бюджеті Пенсійного фонду України на відповідну мету, за рахунок коштів державного бюджету України на відповідний рік згідно Постанови Кабінету Міністрів України № 1165 від 10 листопада 2021 року, колегія суддів відхиляє, оскільки вказаний вище Порядок 1165 визначає додаткові умови виплати недоотриманої пенсії у зв`язку із смертю пенсіонера з числа внутрішньо переміщених осіб та осіб, які проживали на тимчасово окупованій території України і не були взяті на облік як внутрішньо переміщені особи на контрольованій Україною території, що не передбачені Конституцією України та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідно до ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.
Частиною 1 статті 52 вказаного вище Закону передбачено, що сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.
Відповідно до частини 2 вказаної вище статті, члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну.
Як вбачається із частини 3 статті 52 вказаного вище Закону, у разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі незвернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.
Частиною 1 статті 91 Закону України «Про пенсійне забезпечення» вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
Норми ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину.
Право на спадщину позивачці підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, яке видане на її ім`я та не є предметом спору в даній справі.
Частиною 1 статті 1301 ЦК України передбачено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.
Відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Колегія суддів наголошує, що Верховною Радою України не приймались зміни до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з приводу особливостей виплати недоотриманої пенсії пенсіонерів, які є внутрішньо переміщеними особами.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Щокін проти України» (Заяви № 23759/03 та № 37943/06) від 14 жовтня 2010 року зазначено, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення «законів». Більш того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (див. рішення у справі «Ятрідіс проти Греції» (Jatridis v. Greece) [ВП], № 31107/96, пункт 58, ЄСПЛ 1999-II).
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки   ОСОБА_1 успадкував належні спадкодавцю  ОСОБА_2 суми пенсії у відповідності до положень статті 1227 ЦК України, у тому розмірі, у якому спадкодавець мав право на їх виплату на момент своєї смерті. 
Враховуючи зазначене, суд першої інстанції правильно визначив правову природу цивільних відносин між сторонами та ухвалив рішення, що відповідає вимогам законодавства. Тому доводи апеляційної скарги щодо порушенням судом норм матеріального права є безпідставними. 
Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права. 
Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми, що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.
Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, - 

П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області — залишити без задоволення.
Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 лютого 2024 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді А.П. Барильська

Е.Л. Демченко