Справа № 133/3256/23
Провадження № 22-ц/801/1025/2024
Категорія: 70
Головуючий у суді 1-ї інстанції Щерба  Н. Л.
Доповідач:Оніщук В. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2024 року	Справа № 133/3256/23	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Оніщука В. В. (суддя-доповідач),
суддів: Голоти Л. О., Копаничук С. Г.,
з участю секретаря судового засідання Литвина С. С., 

учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 15 березня 2024 року, постановлену у складі судді Щерби Н. Л.,

встановив:

Короткий зміст вимог 
У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який згодом було розірвано. Від спільного проживання сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області №133/1296/19 від 19 липня 2019 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання спільної дитини – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1 500 грн.
ОСОБА_1 зазначено, що вона утримує двох дітей: від першого шлюбу та від другого шлюбу, а також має невисокий дохід. У той же час ОСОБА_2 перебуває на службі у Збройних Силах України та має можливість сплачувати аліменти відповідно до потреб дитини.
Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 звернувшись в суд із даним позовом просила змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються із ОСОБА_2 на підставі рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області №133/1296/19 від 19 липня 2019 року на користь ОСОБА_1 на утримання дитини – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнувши з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 15 березня 2024 року провадження у справі було закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.
Ухвала суду мотивована тим, що рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 13 лютого 2023 року у справі №133/2590/22 ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні позову до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до Козятинського міськрайонного суду Вінницької області.

Рух справи в суді апеляційної інстанції
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 03 квітня 2024 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя – Оніщук В. В., судді: Копаничук С. Г., Медвецький С. К.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 04 квітня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі та надано строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 11 квітня 2024 року справу призначено до розгляду на 25 квітня 2024 року о 10 год. 00 хв. 
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 22 квітня 2024 року суддю ОСОБА_5 замінено на суддю ОСОБА_6 .

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом не взято до уваги той факт, що позов у справі №133/2590/22 був заявлений позивачем з інших підстав, зокрема, як вбачається із змісту судового рішення у справі №133/2590/22, позивачем зазначається, що призначених судом аліментів у розмірі 1 500 грн не вистачає для утримання дитини, у зв?язку із чим просила змінити спосіб стягнення аліментів.
У цій справі ОСОБА_1 обґрунтовувала позовні вимоги іншим фактичними обставинами, а саме: погіршення матеріального стану отримувача аліментів, оскільки позивачем наразі утримуються двоє дітей: від першого шлюбу син ОСОБА_4 , 2015 року народження та від другого шлюбу син ОСОБА_7 , 2019 року народження (копії свідоцтв про народження дітей у матеріалах справи); суттєве покращення матеріального стану відповідача, оскільки як вбачається із інформації наданої Головним управління ДПС у Вінницької області, яка наявна в матеріалах справи (була витребування судом в порядку ст. 84 ЦПК України), відповідач отримує заробітну плату, зокрема у середньому за період дев`яти місяців 2023 року у розмірі 84 тисячі гривень, при цьому сплачуючи аліменти у розмірі 1 500 грн на місяць, що у 56 разів менше доходу, який отримує відповідач щомісяця.
За таких обставин, судом не взято до уваги відмінність підстав позову у відповідних справах. 
При цьому, винесена ухвала, фактично перешкоджає позивачу у доступі до правосуддя та позбавляє можливості захисти право дитина на належне матеріальне утримання.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача, посилаючись на законність оскаржуваної ухвали, просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, при цьому у поданій скарзі просила справу розглядати у її відсутність. 
Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причин неявки не повідомили, а тому згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Позиція суду апеляційної інстанції
Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Указаним вимогам ухвала суду першої інстанції не відповідає.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Право на справедливий судовий розгляд, закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції, потрібно розглядати як право на доступ до правосуддя.
Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Європейський суд з прав людини зауважив, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із цим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ від 16 грудня 1992 року у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції»).
Частиною першою статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Закриття провадження у справі – це одна з форм закінчення розгляду цивільної справи без винесення рішення суду у зв`язку з виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість подальшого судового розгляду справи.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.
Аналіз змісту пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України дає підстави для висновку, що позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови збігаються за складом учасників цивільної справи, матеріально-правовими вимогами та обставинами, якими обґрунтовано звернення до суду. Нетотожність хоча б однієї із цих складових не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.
Зазначені висновки викладено у постанові Верховного Суду від 07 червня 2023 року у справі № 619/4837/21.
Отже, чинне процесуальне законодавство України не дозволяє подання позивачем нового позову про той самий предмет і з тих самих підстав, з яких вже є постановлене судове рішення, адже це фактично призведе до переоцінки обставин, встановлених рішенням суду, яке набрало законної сили. Повторне звернення з тими самим вимогами з тих самих підстав свідчитиме про намагання домогтися нового слухання справи та нового її вирішення, що не відповідає принципу юридичної визначеності та суперечить положенням пункту 1 статті 6 Конвенції.
Водночас закриття провадження у справі на підставі пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України можливе лише за умови, якщо є рішення, яке набрало законної сили, ухвалене за наслідками вирішення позову, що є тотожним до позову, який розглядається, тобто співпадають сторони, предмет і підстави позовів. Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках набрання рішенням суду чинності.
Вказані висновки викладено у постанові Верховного Суду від 28 червня 2023 року у справі № 705/2978/22.
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язку, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Вказана стаття не містить будь-яких умов за яких одержувачу аліментів може бути відмовлено судом у зміні способу стягнення аліментів. Вказане узгоджується із висновком ВС, викладеним у постанові від 11 березня 2020 року у справі №759/10277/18, згідно із яким спосіб стягнення коштів на утримання дитини визначається за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина. Тобто, позивач наділений абсолютним правом на зміну способу стягнення аліментів.
Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених у ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.
3 огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).
Як вбачається із змісту рішення у справі №133/2590/22, ОСОБА_1 просила суд змінити спосіб стягнення аліментів у зв`язку із тим, що призначених судом аліментів у розмірі 1 500 грн не вистачає для утримання спільного сина сторін.
Звертаючись до суду із цим позовом, ОСОБА_1 обґрунтовувала позовні вимоги іншим фактичними обставинами, а саме: погіршенням власного матеріального стану як отримувача аліментів, оскільки на утриманні позивачки перебуває двоє дітей, а також на суттєве покращення матеріального стану відповідача.
Таким чином, встановлено що не зважаючи на однаковий суб`єктний склад та предмет позову, підстави позову у справах №133/2590/22 та №133/3256/23 відрізняються, а відтак суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про закриття провадження у справі на підставі п. 3 ч.1 ст. 255 ЦПК України.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Згідно зі статтею 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, тому вказана ухвала суду підлягає скасуванню на підставі статті 379 ЦПК України, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про передачу справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 15 березня 2024 року скасувати.
Справу № 133/3256/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів направити до Козятинського міськрайонного суду Вінницької області для продовження судового розгляду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий                                                                 В. В. Оніщук

Судді                                                                         Л. О. Голота

                                                                               С. Г. Копаничук