П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  560/9819/23 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Божук Д.А.   
Суддя-доповідач -  Ватаманюк Р.В.   
10 червня 2024 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Ватаманюка Р.В. 
суддів:  Капустинського М.М.  Сапальової Т.В. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 29 листопада 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання дій та бездіяльності протиправними, 
В С Т А Н О В И В :
І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ
Позивач звернувся із позовом до Хмельницького окружного адміністративного суду в якому, враховуючи заяву  про зміну предмету позову, просив:
- визнати протиправним дії та бездіяльність військової частини НОМЕР_1 (службова недбалість) щодо порушення порядку проведення службового розслідування за фактом втрати військового майна роти спеціальних дій військової частини НОМЕР_1 ;
- стягнути з військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України матеріальну шкоду на користь військовослужбовця полковника ОСОБА_1 в розмірі 53181,72 грн;
- стягнути з військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України моральну шкоду на користь військовослужбовця полковника ОСОБА_1 в розмірі 260 000,00 грн;
- стягнути з військової частини НОМЕР_1  Міністерства оборони України витрати на правову допомогу на користь військовослужбовця полковника ОСОБА_1 в розмірі 50 000,00 грн.
ІІ. ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 29.11.2023 в задоволенні  позову відмовлено.
Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що допущені процедурні порушення під час проведення службового розслідування в частині, виникли внаслідок неузгодженості норм законодавства, однак вони не є такими, що мали вплив на висновки службового розслідування.
Вимоги позивача про визнання протиправними дій та бездіяльності військової частини НОМЕР_1 (службова недбалість) щодо порушення порядку проведення службового розслідування не підлягають задоволенню, оскільки дії щодо проведення службового розслідування та висновки акту службового розслідування самі по собі не породжують правових наслідків.
ІІІ. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що судом першої інстанції безпідставно не враховано те, що при винесенні Наказу № 851 від 03.11.2022 порушено п.п. 1 5. Розділу Порядку проведення службового розслідування № 608, яким передбачено, рішення про призначення службового розслідування приймається командиром, який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення, та тим що службове розслідування призначається письмовим наказом командира, у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування.  При чому проведення службового розслідування військовослужбовцем виключає проведення службового розслідування комісією.
Крім того, військова частина НОМЕР_1 отримала від військової частини НОМЕР_2 лист юридичного управління військової частини НОМЕР_2 від 23.01.2023 вих. № 1682 про відсутність вини у діях ОСОБА_2 , що підтверджує той факт що з 23.01.2023 військовій частині було достеменно відомо про невинуватість ОСОБА_1 Позаяк, впродовж наступних шести місяців після доведення до в/ч НОМЕР_1 інформації про відсутність вини у діях ОСОБА_3 , було безпідставно продовжено виконання Наказу № 610 «Про результати службового розслідування за фактом втрати військового майна», яким зокрема п.2 встановлено вину посадової особи в/ч НОМЕР_2  полковника ОСОБА_1 .
Водночас, судом першої інстанції протиправно відмовлено в призначенні проведення судової психологічної  експертизи, не надано обґрунтованої оцінки емоційного стану позивача, а відтак не було всебічно перевірені та встановлені всі обставини по даній адміністративній справі.
ІV. ВІДЗИВ НА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу вказавши, що рішенням суду на підставі досліджених у суді доказів підтверджено, що наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 851 від 03.11.2022 відповідає вимогам закону та ніяк не порушує права військовослужбовця ОСОБА_2 , оскільки цей наказ не є актом індивідуальної дії, в якому зазначалося б про втрату військового майна саме позивачем.
V. РУХ СПРАВИ У СУДІ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ
Ухвалою суду від 12.02.2024 відкрито апеляційне провадження у справі та призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.
Враховуючи, що у матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі п.2 ч.1  ст.311 КАС України.
VІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Полковник ОСОБА_1 згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 09.03.2022 №55 був направлений у військову частину НОМЕР_1 в оперативне підпорядкування з метою організації руху опору.
Відповідно до витягів з наказів командира військової частини НОМЕР_1 , полковник ОСОБА_1 , начальник інформаційно-аналітичного управління штабу військової частини НОМЕР_2 , прибув до військової частини НОМЕР_1 для організації руху опору 10.03.2022. Вибув 11.03.2022. У подальшому прибув 30.03.2022 та вибув 30.03.2022.
Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 03.11.2022 № 851 "Про призначення службового розслідування за фактом втрати військового майна роти спеціальних дій", призначено в період з 03 листопада по 02 грудня 2022 року проведення розслідування щодо втрати військового майна та озброєння особового складу роти спеціальних дій.
У наказі зазначено, що у відповідності до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №27т від 10.03.2022 здійснено видачу зброї, боєприпасів, інженерних боєприпасів, засобів підриву зі складу військової частини НОМЕР_1 для організації руху опору та протидії агресії зі сторони рф на встановлених напрямках. В період з 10 березня по 30 вересня 2022 особовий склад роти спеціальних дій виконував бойові завдання в районі виконання завдань. В результаті виконання завдань було втрачено військове майно та озброєння особового складу роти спеціальних дій.
Пунктом 2 Наказу №851 доручено проведення розслідування начальнику служби внутрішньої безпеки майору ОСОБА_4 .
У пункті 5 Наказу №851 зазначено - комісії провести службове розслідування, скласти та подати встановленим порядком акт проведення службового розслідування для прийняття рішення в термін до 17.00 02.12.2022.
Прийняттю наказу передував рапорт командира роти спеціальних дій військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_5 від 03.11.2022 №7737 щодо неповернення частини військового майна.
30.12.2022 складено акт службового розслідування.
В акті зазначено, що в зв`язку із повномасштабним вторгненням на територію України та збройною агресією з боку російської федерації згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 09.03.2022 №55 до військової частини НОМЕР_1 було відряджено начальника інформаційно-аналітичного управління штабу військової частини НОМЕР_2 полковника ОСОБА_1 для організації руху опору.
У відповідності до бойового розпорядження командувача Сил спеціальних операцій Збройних Сил України №331/20/6/12 т-н від 21.02.2022 та наказу командира військової частини НОМЕР_1 №ЗТ від 23.02.2022, №27Т від 10.03.2022, було здійснено видачу зброї, боєприпасів, інженерних боєприпасів, засобів підриву зі складу РАО військової частини НОМЕР_1 для організації руху опору та протидії агресії зі сторони рф на встановлених напрямках. Згідно накладних на видавання військового майна служби ракетно-артилерійського озброєння та інженерної служби військової частини НОМЕР_1 військове майно отримував полковник ОСОБА_1 (в/ч НОМЕР_2 ), який не повернув зброю, боєприпаси, інженерні боєприпаси, засоби підриву та не надав документів про їх списання.
В акті вказані пояснення ОСОБА_1 та інших осіб.
Також зазначено, що старший офіцер відділення взаємодії оперативного управління військової частини НОМЕР_2 полковник ОСОБА_1 :
- в порушення пункту 1.3 наказу Головнокомандувача ЗС України від 18.08.2020 №116 допустив безконтрольну видачу майна без оформлення відповідних документів;
- в порушення пункту 6 розділу II та статті 53 розділу V Інструкції з обліку військового майна у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 17.08.2017 № 440 здійснив безконтрольне видачу військового майна залученим особам руху опору без оформлення відповідних документів;
- в порушення абзацу 8 статті 83 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України не здійснив належного контролю за забезпеченням надійної охорони за ввіреним озброєнням;
- в порушення абзацу 2 пункту 3.2.41 Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 16.07.1997 № 300, не виконав затверджених правил видавання майна та допустив його нестачу;
- в порушення абзацу 7 статті 83 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України не здійснив належного контролю за охороною та зберіганням отриманого ним майна.
Завдані державі збитки на загальну суму 1 724 679,54 гривень (з урахуванням кратності - 17 246 795,40 гривень), виражені у втраті майна віднесено на рахунок винної посадової особи військової частини НОМЕР_2 полковника ОСОБА_1 .
Акт підписано начальником служби внутрішньої безпеки військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_6 .
На підставі акту службового розслідування 30.12.2022 командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ №610 "Про результати службового розслідування за фактом втрати військового майна". Вказаним наказом збитки, завдані державі на загальну суму 1 724 679,54 грн. (з урахуванням кратності 17 246 795,40 грн.), виражені у втраті майна вирішено віднести на рахунок винної посадової особи військової частини НОМЕР_2 полковника ОСОБА_1 .
У подальшому командиром військової частини НОМЕР_1 були винесені накази №629 від 31.12.2022 та від 24.02.2023 №99, про внесення змін в наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 30.12.2022 №610 (зокрема, щодо суми збитків).
Наказом командира частини НОМЕР_1 №315 від 03.07.2023 наказ командира №610 від 30.12.2022 змінено, а саме виключено висновок про те, що військове майно отримував та не повернув полковник ОСОБА_1 та зазначено, що завдані державі збитки буде віднесено на рахунок винних осіб після їх встановлення. Слова "полковником ОСОБА_1 " виключено.
VІІ. ПОЗИЦІЯ СЬОМОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО АДМІНІСТРАТИВНОГО СУДУ
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції за такими доводами.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначені Законом України від 25.03.1992 №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон №2232-XII).
Згідно з частиною першою статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Частинами другою-четвертою статті 2 Закону №2232-XII передбачено, що проходження військової служби здійснюється громадянами України у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Статтею 36 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV передбачено, що командир (начальник) відповідає за відданий наказ, його наслідки та відповідність законодавству, а також за невжиття заходів для його виконання, за зловживання, перевищення влади чи службових повноважень.
Згідно ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.
Статтею 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України передбачено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначено Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, затвердженим Законом України Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України від 24.03.1999 року № 551-XIV.
Відповідно до ст. 1, 2 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
Згідно ст. 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
Положеннями ст. 12 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України передбачено, що Верховний Головнокомандувач Збройних Сил України, Міністр оборони України, начальник Генерального штабу - Головнокомандувач Збройних Сил України, керівники державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, Голова Служби зовнішньої розвідки України, Голова Служби безпеки України, Голова Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, командувач Національної гвардії України, Голова Державної прикордонної служби України, Голова Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту, начальник Управління державної охорони України, керівники інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями користуються дисциплінарною владою в повному обсязі цього Статуту, крім відповідних повноважень, визначених цим Статутом для кожного з них особисто.
Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затверджений наказом Міністерства оборони України від 21 листопада 2017 року № 608 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України від 13 грудня 2017 року за №1503/31371 (далі - Порядок), визначає підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів).
Згідно пункту 2 розділу І Порядку службове розслідування - комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.
Пунктом 1 розділу ІІ Порядку передбачено, що службове розслідування може призначатися у разі, зокрема, невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду; невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань; втрати або викрадення зброї чи боєприпасів.
Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.
Крім того, пунктом 3 розділу ІІ Порядку врегульовано, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).
Відповідно до абзацу першого пункту 1 Розділу III Порядку рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.
Згідно п.3 розділу ІІІ Порядку службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).
Службове розслідування може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено комісії або військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу (п.5 розділу ІІІ Порядку).
Так, згідно матеріалів справи службове розслідування проведено посадовою особою відповідача, якій це було доручено відповідно до п.2 Наказу №851.
При цьому зазначення у п. 5 Наказу №851 про проведення службового розслідування комісією не спростовує проведення такого уповноваженою особою. Крім того, голова та члени комісії з проведення службового розслідування наказом не визначались, тому єдиною уповноваженою особою був лише майор ОСОБА_4 .
Відтак,  у цій частині доводи позивача є безпідставними.
Разом з тим, відповідно до пунктів 1-4 розділу V Порядку за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.
У вступній частині акта службового розслідування зазначаються підстави призначення та проведення службового розслідування.
В описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення.
У резолютивній частині акта службового розслідування зазначаються: висновки службового розслідування; пропозиції щодо притягнення винної особи (винних осіб) до відповідальності; інші заходи, спрямовані на усунення причин та умов, що призвели до правопорушення, які пропонується здійснити.
Згідно зі ст. 58 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, корабля (підрозділу) за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів; за всебічне забезпечення військової частини, корабля (підрозділу); за додержання принципів соціальної справедливості.
Командир (начальник) відповідно до посади, яку він займає, повинен діяти самостійно і вимагати від підлеглих виконання вимог Конституції України, законів України, статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів.
Розділом V Порядку № 608 визначено, що за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини. У вступній частині акта службового розслідування зазначаються підстави призначення та проведення службового розслідування. В описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення. У резолютивній частині акта службового розслідування зазначаються: висновки службового розслідування; пропозиції щодо притягнення винної особи (винних осіб) до відповідальності; інші заходи, спрямовані на усунення причин та умов, що призвели до правопорушення, які пропонується здійснити. Акт службового розслідування підписується особами, які його проводили. У разі виявлення суперечностей та незгоди з результатами службового розслідування кожна така особа має право висловити свою окрему думку, яка викладається на окремому аркуші (від руки або у друкованому вигляді) та долучається до акта службового розслідування. Після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.
Згідно розділу VІ Порядку № 608 за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу. Вид дисциплінарного стягнення визначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування або безпосередньо в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності. Дисциплінарне стягнення накладається у строки, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України. Наказ (витяг з наказу) про притягнення до відповідальності доводиться до військовослужбовця у частині, що його стосується, під підпис із зазначенням дати доведення. Доведення здійснює безпосередній командир (начальник) військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення, або старший (за підпорядкуванням) командир (начальник). У разі відмови військовослужбовця поставити свій підпис про ознайомлення з наказом (витягом з наказу) про притягнення його до відповідальності складається акт про відмову. Зміст акта про відмову засвідчується підписами не менше двох свідків цього факту. Примірники акта службового розслідування надсилаються службовим особам, яких стосуються наведені у висновку пропозиції, та до відповідних структурних підрозділів органів військового управління. Якщо військовослужбовець вважає, що не вчинив правопорушення, він має право протягом місяця з дня накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командиру (начальнику) або звернутися до суду у визначений законом строк.
Так, позивач в апеляційній скарзі зазначає, що відповідач не забезпечив видання інших розпорядчих документів (наказів, розпоряджень або вказівок щодо забезпечення збору військового майна та для забезпечення об`єктивного проведення службового розслідування); виніс наказ №610 від 30.12.2022 про результати службового розслідування, проведеного необ`єктивно та неповно.
Апеляційний суд оцінюючи такі твердження відповідача, зазначає таке.
Згідно з п.1 розділу IV Порядку особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення.
Відповідно до п.3 розділу ІІІ Порядку в наказі про призначення службового розслідування не вказана особа, стосовно якої проводилось службове розслідування.
Згідно з п.3 розділу IV Порядку військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право:
- знати підстави проведення службового розслідування;
- бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування;
- відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом;
- давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення;
- з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень;
- порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації;
- висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять;
- ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником);
- оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.
При цьому, суд зазначає, що прийняття рішень під час проведення службового розслідування належить до дискреційних повноважень уповноваженої посадової особи.
Зокрема, законодавство не визначає конкретних рішень, які мають прийматись, чи дій, котрі повинні вчинятись відповідною посадовою особою, як і послідовності чи черговості таких.
Це, в свою чергу, наділяє уповноважену особу правом самостійно визначати, які рішення чи дії слід приймати або вчиняти для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування, в залежності від конкретних обставин. Отже, у цій частині доводи позивача також є помилковими.
Пунктом 1 розділу III Порядку, встановлено, що рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.
Відповідачем зазначено, що оскільки військовослужбовець полковник ОСОБА_1 не був підлеглим командира військової частини НОМЕР_1 , тому службове розслідування саме щодо нього не призначалось.
Згідно із ст. 31 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.
Отже, у спірному випадку відповідачем не було призначено службове розслідування щодо позивача, оскільки останній не перебував у його підпорядкування на час прийняття відповідного наказу.
Разом з тим, норми Порядку чітко передбачають, що в наказі про призначення службового розслідування вказується особа, стосовно якої проводиться службове розслідування, та визначають права такої особи.
Так, позивача було повідомлено щодо проведення службового розслідування та при проведенні службового розслідування надано можливість надати пояснення. Такі пояснення були надані 15.11.2022. У поясненнях вказано реквізити наказу про призначення службового розслідування, в рамках якого відбираються пояснення - наказ командира ВЧ № НОМЕР_3 від 03.11.2022. Також зазначено, що до ОСОБА_1 доведено, зокрема, підстави проведення службового розслідування.
Таким чином, позивачу було відомо про проведення службового розслідування.
З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що службове розслідування було призначене за наявності визначених  Порядком №608 підстав та з дотриманням порядку його призначення, визначеного в пунктах 1, 3 розділу ІІІ Порядку №608.
При цьому, порушень порядку проведення службового розслідування, про які зазначає позивач, судами не встановлено та матеріалами справи не підтверджено.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що позовні вимоги в частині визнання протиправними дії та бездіяльності військової частини НОМЕР_1 (службова недбалість) щодо порушення порядку проведення службового розслідування за фактом втрати військового майна роти спеціальних дій військової частини НОМЕР_1 , не підлягають задоволенню, оскільки висновок службового розслідування не є актом індивідуальної дії в розумінні КАС України.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності.
Висновок службового розслідування документ, який складається за результатами службового розслідування, містить правову оцінку виявлених фактів та обставин, дій чи бездіяльності осіб рядового і начальницького складу, висновки та пропозиції.
Суд зазначає, що за своєю правовою природою акт службового розслідування є службовим документом, який фіксує факт проведення службового розслідування і є носієм доказової інформації про обставини, що стали підставами для його призначення.
Акти службового розслідування не породжують обов`язкових юридичних наслідків. Зафіксовані в результатах службового розслідування обставини можуть бути підтверджені або спростовані судом у разі спору про законність рішень суб`єкта владних повноважень, в основу яких покладені зазначені в ньому висновки. Отже, акт за результатами службового розслідування є лише носієм певної інформації. Водночас обов`язковою ознакою рішення дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду, є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки для суб`єктів відповідних правовідносин і мають обов`язковий характер.
Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 29.11.2019 у справі № 808/965/17, від 10.02.2021 у справі № 640/9600/20, від 28.04.2022 у справі №240/10485/19.
Суд акцентує увагу на тому, що відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимоги позивача про визнання протиправними дій та бездіяльності військової частини НОМЕР_1 (службова недбалість) щодо порушення порядку проведення службового розслідування не підлягають задоволенню, оскільки дії щодо проведення службового розслідування та висновки акту службового розслідування самі по собі не породжують правових наслідків.
Водночас, позовні вимоги про  стягнення  з відповідача матеріальної шкоди на користь позивача  в розмірі 53181,72 грн., стягнення з відповідача моральної шкоди на користь позивача в розмірі 260 000,00 грн та стягнення з відповідача витрат на правову допомогу на користь позивача в розмірі 50 000,00 грн. не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від позовних вимог, в задоволенні яких відмовлено.
Доводи апелянта про безпідставність відмови судом першої інстанції у призначенні судової психологічної експертизи, чим позбавлено позивача в отриманні доказів, суд відхиляє, адже позивачем не приведено будь-яких обґрунтувань у спростування підстав, за якими суд першої інстанції відмовив у задоволенні клопотання про призначення такої експертизи. Крім того, доказів, наявних у матеріалах справи, достатньо для повного, всебічного, об`єктивного розгляду адміністративної справи, з`ясування всіх обставин, що мають значення для її вирішення.
Водночас, суд звертає увагу, що позивач в силу частини першої статті 104 КАС України має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення, чим він і скористався в подальшому.
VІІІ. ВИСНОВОК ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.  
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 29 листопада 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 

          
Головуючий	 	 	Ватаманюк Р.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Капустинський М.М.    Сапальова Т.В.