П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

24 квітня 2024 р.	м. Одеса	Справа № 400/8344/23	

Перша інстанція: суддя Лісовська Н. В.,
повний текст судового рішення
складено 24.01.2024, м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача – Федусика А.Г.,
суддів: Бойка А.В. та Шевчук О.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційні скарги Міністерства юстиції України, ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 січня 2024 року у справі за позовом   ОСОБА_1   до  Міністерства юстиції України, Державної установи "Миколаївський слідчий ізолятор", Департаменту з питань виконання кримінальних покарань  про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:
          
У липні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Департаменту з питань виконання кримінальних покарань (далі - Департамент), Державної установи "Миколаївський слідчий ізолятор" (далі - СІЗО), Міністерства юстиції України (далі - Міністерство) та просила:
- визнати протиправними дії Департаменту щодо відмови у виплаті одноразової допомоги у зв`язку з втратою професійної працездатності;
- визнати протиправними дії Департаменту щодо відмови у виплаті одноразової допомоги у зв`язку з встановленням третьої групи інвалідності;
- зобов`язати Департамент призначити та виплатити одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням третьої групи інвалідності;
- стягнути в солідарному порядку з відповідачів моральної шкоди в розмірі 100000 грн.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 січня 2024 року позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Міністерства щодо непогодження матеріалів про виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з втратою працездатності.
Визнано протиправними дії Департаменту щодо неналежного оформлення пакету документів та щодо не направлення документів про виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з втратою працездатності до Міністерства у строк до 21.04.2023 р.
Зобов`язано Департамент нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку з втратою працездатності.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та ухвалити нове про відмову в позові повністю.
Не погоджуючись з даним рішенням суду в частині відмови у стягненні моральної шкоди, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянтка просила його скасувати та ухвалити нове про задоволення позову у цій частині.
Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для їх задоволення з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 працювала в СІЗО та наказом від 17.12.2021 р. №178/ОС-21 звільнена відповідно до п.2 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (далі – Закон №580) (через хворобу – за рішенням медичної комісії про непридатність до служби) (а.с.12).
У свідоцтві про хворобу від 16.12.2021 р. №797 зазначено, що захворювання пов`язане з проходженням служби в Державній кримінально-виконавчій службі України.
14.06.2022 р. позивачці було видану довідку МСЕК серії 12 ААА №024198, якою встановлено ступінь втрати професійної працездатності 20 % (а. с. 10).
28.07.2022 р. начальником СІЗО затверджено висновок за матеріалами службової перевірки за фактом втрати професійної працездатності позивачки (а. с. 16-17). Перевіркою виявлено, що встановлення втрати професійної працездатності в розмірі 20% позивачці не пов`язане з учиненням нею кримінального чи адміністративного правопорушення, або дисциплінарного проступку, не є наслідком учинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесних ушкоджень чи іншої шкоди своєму здоров`ю або спроби самогубства. Відомості про призначення і виплату грошової допомоги, подані ОСОБА_1 , є правдивими.
01.08.2022 р. позивачка звернулася з рапортом до начальника Департаменту з питань отримання грошової допомоги в разі втрати працездатності (а.с.14).
Матеріали про виділення асигнувань для виплати позивачці одноразової допомоги направлено до Департаменту та Міністерства, але останнє листом від 20.10.2022 р. повернуло матеріали для приведення їх у відповідність до вимог Закону (а.с.18).
Повторно за отриманням допомоги позивачка звернулась до Департаменту 13.01.2023 р. (а. с. 22).
Матеріали ОСОБА_1 були розглянуті та листом Міністерства від 03.03.2023 року №26446/9783-32-23/16.3.2 повідомлено Департамент, що інформація, зазначена в наданих матеріалах щодо призначення та виплати ОГД ОСОБА_1 , не підтверджує, що її часткова втрата працездатності (без визначення групи інвалідності) отримана внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаного із проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції.
Також, у вказаному листі зазначалося, що листом від 20.10.2022 року №97035/122907-32-22/16.3.2 аналогічні за змістом матеріали повертались на доопрацювання, за наслідками якого комісією Департаменту з розгляду питань щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України був скасований протокол засідання вказаної комісії від 18.10.2022 року №15-22 в частині призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення, інвалідності або втрати професійної працездатності осіб рядового та начальницького складу колишньому співробітнику ОСОБА_1 у сумі 173670,00 грн. (лист Департаменту від 07.11.2022№ 9/1-12145/Гр/ВС, зареєстрований у Мін`юсті 07.11.2022 за № 132714-32-22). Враховуючи викладене, матеріали щодо призначення та виплати ОГД ОСОБА_1 було повернуто для забезпечення їх відповідності вимогам Закону та наказу.
Листом Департаменту від 05.04.2023 року № 9/1-6131/Гр, зареєстрованим у Мін`юсті 06.04.2023 року за № 52134-32-23, було надіслано матеріали, зокрема ОСОБА_1 , щодо виділення асигнувань для виплати ОГД, які були розглянуті та листом Мін`юсту від 11.04.2023 року за № 44346/52134-32-23/16.3.2 повідомлялось, що відповідно до підпункту 4 пункту 1 статті 97 Закону ОГД призначається у разі визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції протягом шести місяців після звільнення його з служби внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.
Вважаючи такі дії відповідачів протиправними, позивачка звернулась до суду з даним позовом.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка двічі (01.08.2022 р. і 13.01.2023 р.) зверталась до Департаменту, у підпорядкуванні якого перебуває СІЗО, подаючи повний пакет документів, проте не отримала одноразову грошову допомогу у зв`язку з втратою працездатності. При цьому, суд дійшов висновку, що позивачка має право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з втратою працездатності.
Разом з тим, судом зазначено, що позивачкою не надано суду жодних доказів завдання моральної шкоди, зокрема, спричинення моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, додаткових зусиль, спрямованих на організацію свого життя. Крім того, на переконання суду, задоволення позовних вимог є достатньою сатисфакцією позивачці.
Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції і вважає їх такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, з огляду на таке.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями ст.2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
5) добросовісно;
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Згідно з ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до ч. 5 ст. 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом №580, а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.
За приписами ст.97 Закону №580 одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.
Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.
Згідно з ч. 3 ст.100 Закону №580 у разі визначення інвалідності або часткової втрати працездатності без визначення інвалідності поліцейському, особі, звільненій зі служби в органах поліції, який (яка) на день отримання інвалідності, визначення відсотка часткової втрати працездатності без визначення інвалідності або на день його (її) звільнення з органів поліції займав (займала) посаду в державному органі, установі, організації або у вищому навчальному закладі, які виконують роботу в інтересах держави та її безпеки, із залишенням на службі в поліції, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів тих органів державної влади, до яких вони були відряджені.
Виплата одноразової грошової допомоги особам, які мають право на її отримання в разі загибелі (смерті) працівника поліції, якщо поліцейський на день загибелі (смерті) займав посаду в державному органі, установі, організації або у вищому навчальному закладі, які виконують роботи в інтересах держави та її безпеки, із залишенням його на службі в поліції, здійснюється в порядку, визначеному цією статтею.
Згідно ч.5 ст.100 Закону №580 якщо особа одночасно має право на отримання одноразової грошової допомоги з підстав, визначених цим Законом, та одноразової грошової допомоги або компенсаційної виплати, визначених з різних підстав іншими законами та нормативно- правовими актами, виплата грошових сум здійснюється за однією з підстав за вибором такої особи.
Відповідно до ч.6 ст.100 Закону №580 особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, визначеної цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення в них такого права.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.2016 р. №4 затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського (далі - Порядок №4).
Підпунктом 4 п.4 розділу 1 Порядку №4 передбачено, що одноразова грошова допомога призначається у випадку пов`язаному з проходженням служби в поліції, органах внутрішніх справ (пункт 4 частини першої статті 97 Закону) - обставина, яка виникла внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції.
Згідно п.п. 2, 3 п.1 розділу II Порядку №4 днем виникнення права на отримання ОГД є: у разі встановлення поліцейському інвалідності - дата з якої встановлено інвалідність, що зазначена в довідці до акта огляду медико-соціальної експертної комісії, у разі відсутності дати з якої встановлено інвалідність - дата видачі довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії; у разі встановлення ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності - дата видачі довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках.
Відповідно до п.2, 3 розділу III Порядку №4 посадові особи органів поліції, закладів освіти у межах своїх повноважень повинні сприяти особам, які мають право на призначення і отримання ОГД відповідно до законодавства України, в отриманні та оформленні ними документів, необхідних для своєчасного ухвалення рішення про призначення і виплату зазначеної допомоги.
Згідно з п.5 розділу III Порядку №4 заява (рапорт) про виплату ОГД у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського подається керівнику орган) поліції, закладів освіти за останнім місцем проходження служби поліцейським або за останнім місцем проходження поліцейським служби перед відрядженням до органів державної влади.
Для виплати ОГД у разі часткової втрати працездатності без визначення інвалідності чи в разі визначення інвалідності поліцейський подає: 1) заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням втрати працездатності чи інвалідності; 2) довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках); 3) довідку органу, установи, організації, підрозділу, яким попередньо було здійснено виплату ОГД із зазначенням підстави та дати її призначення, розміру виплати (у разі отримання такої виплати): 4) копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією: 5) копію постанови відповідної ВЛК щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; 6) копії акта (актів) розслідування нещасного випадку’, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) поліцейського, за формами, визначеними МВС, зокрема про те. що цей випадок не пов`язаний з учиненням поліцейським кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; 7) копію посвідчення інваліда війни (за наявності): 8) копії сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації: 9) копію документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідний контролюючий орган і має відповідну відмітку в паспорті).
Відповідно до п.1, 2 розділу IV призначення і виплата ОГД здійснюється у місячний строк з дня реєстрації документів, зазначених у пунктах 4, 5 розділу III, бухгалтерські служби готують висновок про призначення одноразової грошової допомоги, за встановленою формою.
У разі надсилання запитів до органів поліції, інших підприємств, установ, організацій, заявника, строк підготовки висновку про призначення ОГД, може бути продовжено, до отримання відповідної інформації, для його належного оформлення, але не більш як на два місяці з дня відправлення запиту.
Висновок про призначення ОГД складається працівником бухгалтерської служби і підписується керівниками фінансового та кадрового підрозділів органу поліції, закладу освіти, в якому поліцейський проходить (проходив) службу.
Висновок про призначення ОГД затверджує/відмовляє:
1) по центральному органу управління поліції, керівникам міжрегіональних територіальних органів Національної поліції, територіальних органів поліції, закладів та установ, що належать до сфери управління Національної поліції України - Голова Національної поліції України або особа, на яку покладено виконання таких функцій,
2) у територіальних органах поліції, міжрегіональних територіальних органах Національної поліції, закладах та установах, що належить до сфери управління Національної поліції України - керівник відповідного органу, закладу, установи або особа, на яку покладено виконання таких функцій.
3) у закладів освіти - керівник відповідного органу, закладу або особа, на яку покладено виконання таких функцій.
Відповідно до вищенаведених правових норм, позивачка має право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з втратою працездатності.
З матеріалів справи також вбачається, що позивачка двічі (01.08.2022 р. і 13.01.2023 р.) зверталась до Департаменту, у підпорядкуванні якого перебуває СІЗО, подаючи повний пакет документів, передбачений чинним законодавством, проте не отримала одноразову грошову допомогу у зв`язку з втратою працездатності. Разом з тим, відповідачами не доведено правомірності відмови у виплаті одноразової грошової допомоги позивачці.
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок суду 1-ї інстанції щодо протиправності дій відповідачів щодо невиплати позивачці одноразової грошової допомоги у зв`язку з втратою працездатності.
Стосовно вимог позивачки щодо стягнення з відповідача моральної шкоди, апеляційний суд зазначає наступне.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 30 січня 2018 року в справі № 804/2252/14, яка, в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України, враховується судом.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Сам по собі факт наявності шкоди ще не породжує обов`язку її компенсації, оскільки необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкт такої відповідальності.
Аналогічна правова позиція ,зазначена у Постанові Верховного Суду від 23 травня 2018 року по справі № 336/3072/17-ц,
Зі змісту ст.56 Конституції України, випливає, що основною умовою такого розгляду є те, що моральна шкода повинна бути заподіяна (похідною) протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин.
Сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди. Крім того, визнання судом протиправною бездіяльності відповідача стосується виключно меж застосування законодавства, у той час як моральна шкода має бути обов`язково підтверджено належними та допустимими доказами.
Аналогічна правова позиція, зазначена у постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року по справі №816/1321/16.
В обґрунтування спричиненої моральної шкоди ОСОБА_1 надала до суду копії медичних документів.
Проте, у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б пов`язували стан здоров`я позивачки саме з протиправними діями відповідачів щодо невиплати одноразової грошової допомоги.
Доказів на підтвердження будь-яких матеріальних збитків за наслідком протиправних дій відповідачів позивачкою також не надано.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що факт заподіяння позивачці моральної шкоди у зв`язку з неправомірними діями та/або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача - не підтверджені достовірними, достатніми, належними та допустимими доказами.
Отже, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо спірних правовідносин.
Доводи апеляційних скарг, яким була дана оцінка в мотивувальній частині рішення, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скаргах доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційні скарги задоволенню не підлягають.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд –

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги Міністерства юстиції України, ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 січня 2024 року без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач 		А.Г. Федусик	
Судді	  	А.В. Бойко    О.А. Шевчук