ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/12116/23                                                         Головуючий у І інстанції - Василенко Г.Ю.,
                                                                                                                  Суддя-доповідач - Губська Л.В. 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  14 травня 2024 року                                                                                            м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
Головуючого судді:                                                  Губської Л.В., 
суддів:                                                                      Карпушової О.В., Файдюка В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства оборони України (вч НОМЕР_1 ) на рішення Київського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2023 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України (вч НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльність,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача в частині ненадання відповіді на подані ним інформаційні запити на отримання публічної інформації від 30.03.2023 та зобов`язати відповідача надати йому достовірну, точну та повну інформацію, що запитувалась згідно з поданими інформаційними запитами від 30.03.2023 в порядку передбаченому Законом України   «Про доступ до публічної інформації» у вигляді скан-копій документів на електронну пошту запитувача: ІНФОРМАЦІЯ_1 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30.03.2023 електронною поштою він звернувся до відповідача із запитами на інформацію, які останній проігнорував, чим порушив його право на доступ до публічної інформації.   
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2023 року адміністративний позов задоволено частково, внаслідок чого визнано протиправною бездіяльність Міністерства оборони України (вч НОМЕР_1 ) щодо розгляду запитів ОСОБА_1 на інформацію від 30.03.2023 та зобов`язано Міністерство оборони України (вч НОМЕР_1 ) розглянути та надати ОСОБА_1 відповідь на його запити на інформацію від 30.03.2023. В іншій частині у задоволені позову відмовлено.
Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позову в повному обсязі. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що запити позивача до нього не надходили, в свою чергу, позивачем не доведено надсилання запитів шляхом надання відповідного скриншоту, що свідчить про безпідставність позовних вимог.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, судом установлено і підтверджується матеріалами справи, що 30.03.2023 ОСОБА_1 звернувся до Міністерства оборони України із запитами на інформацію, в яких просив надіслати на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 наступну інформацію:
- чи була Війська частина НОМЕР_2 оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » сил територіальної оборони ЗСУ (Закарпаття НОМЕР_3 бригада ТРО) залучена/відряджена до виконання бойових завдань у зону/район ведення воєнних бойових дій на виконання бойового розпорядження Головнокомандуючого Збройних Сил України №2508Т від 23.04.2022 на виконання вимог ч. 2 ст. 20 Закону України «Про основи національного спротиву»;
- надати копію бойового розпорядження Головнокомандуючого Збройних Сил України №2508Т від 23.04.2022;
- інформацію про зміст бойового розпорядження Головнокомандуючого Збройних Сил України №2508Т від 23.04.2022 (тобто які військові частини були задіяні до виконання завдань у зону/район ведення бойових дій).     
Ненаданні відповідачем запитуваної інформації стало підставою для звернення позивача до суду з цим позовом.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів суду, що діяв правомірно, при цьому позовні вимоги в частині зобов`язання вчинити дії щодо надання достовірної, точної та повної інформації, а також відповідних копій документів у цьому випадку є передчасними.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Рішення в частині відмовлених позовних вимог не оскаржується.
Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Так, порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес, визначений Законом України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 № 2939-VI (далі - Закон № 2939-VI).
Відповідно до ст. 1 Закону № 2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.
Згідно ст. 3 Закону № 2939-VI право на доступ до публічної інформації гарантується обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.
Статтею 12 Закону № 2939-VI визначено, що суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є:
1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень;
2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону;
3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.
За приписами ст. 14 Закону № 2939-VI розпорядники інформації зобов`язані, зокрема, надавати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації.
За змістом ч. 1 ст. 5 Закону №2939-VI доступ до інформації забезпечується шляхом систематичного та оперативного оприлюднення інформації та надання інформації за запитами на інформацію.
Приписами статті 19 Закону № 2939-VI визначено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.
Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.
Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача.
Письмовий запит подається в довільній формі.
Запит на інформацію має містити: 1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.
Частинами 1, 4 статті 20 Закону № 2939-VI передбачено, що розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
Так, судом установлено, що 30.03.2023 ОСОБА_1 електронною поштою надіслав запити на адресу: « ІНФОРМАЦІЯ_3 », що підтверджується скриншотами, які були додані до позову (а.с. 24-25).
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що зазначено електрона адресу вказана на сайті Міністерства оборони України.
В матеріалах справи відсутні докази надання відповідачем відповіді на запити позивача та докази отримання таких відповідей позивачем.
Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач у порушення вимог ст. 20 Закону № 2939-VI не надав у встановлений строк відповіді на запити на інформацію від 30.03.2023, у зв`язку з чим допущено протиправну бездіяльність щодо їх   розгляду.
Отже, слід дійти висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду не спростовують.
Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, - 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України (вч НОМЕР_1 ) - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2023 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий-суддя:                                                                                Л.В. Губська

                 
Судді:                                                                                                    О.В. Карпушова

                                                                                                              В.В. Файдюк