ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Провадження № 33/821/235/24 Справа № 711/507/24 Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП   	Головуючий у І інстанції Олійник В. М. Доповідач в апеляційній інстанції Белах А. В.	

 	 	

 	 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ   

05 червня 2024 року                                                                                                      м. Черкаси   

Суддя Черкаського апеляційного суду Белах А.В., за участю захисника Півошенка П.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу захисника Півошенка П.О. на постанову Придніпровського райсуду м. Черкаси від 20.03.2024 р., якою 
                                                                ОСОБА_1 , який на-
                                                               родився 23.05.1989 р. в м. Черкаси, 
                                                               громадянина України, не працює, про-
                                                               живає 
АДРЕСА_1 , 
притягнуто до адмінвідповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, стягнуто судовий збір в розмірі 605,6 грн., - 

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до постанови суду першої інстанції, 28.12.2023 р. о 16:03 год. в м. Черкаси по вул. В. Чорновіла, 253 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ЗАЗ-1102 р/номер НОМЕР_1 в стані наркотичного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння, у встановленому законом порядку, проводився в КЗ «ЧОНД», висновок № 15, діагноз «стан сп`яніння внаслідок вживання амфетаміну та марихуани», чим порушив вимоги п. 2.9 а) ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції захисник Півошенко П.О. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі за відсутності події та складу адмінправопорушення. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом не враховано, що вина ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення не доведена, а протокол складено з порушенням процесуального права та є не законним.
Підстави зупинення транспортного засобу поліцейськими визначені ст. 35 Закону України «Про національну поліцію», жодна із зазначених в ній підстав не могла бути застосована для зупинки ОСОБА_1 . 
Судом зазначено, що підставою для зупинки транспортного засобу стало «транспортний засіб мав ознаки причетності до ДТП, а саме механічні пошкодження», однак ПДР України не передбачено такої зупинки автомобіля, водій може бути зупинений лише якщо є інформація, яка свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення ДТП або наявності технічних несправностей. Пошкодження кузову транспортного засобу яка не випливає на його технічні характеристики та безпечність керування транспортним засобом не є технічною несправністю. 
Протокол складено незаконно, на 13 день після виявлення обставин, які стали підставою для складання протоколу. В КУпАП чітко визначено, що огляд на стан сп`яніння та складення висновку за результатами огляду здійснюється у присутності поліцейського і має бути виданий в день огляду, а складення висновку за результатом огляду здійснюється у присутності поліцейського і в присутності особи яку оглядають. Хоча висновок щодо результатів медичного огляду датовано 28.12.2023 р., що і відповідає інструкції, однак в той же день і повинен бути складений протокол, а не 10.01.2024 р. за місцем проживання ОСОБА_1 . Суд фактично підтвердив ту обставину, що висновок був складений та вручений всупереч вимогам п. 17 Інструкції, оскільки відомості у п. 10 медичного висновку № 15 внесені лікарем самостійно, без присутності поліцейського та не озвучені ОСОБА_1 в порядку визначеному Інструкцією і вказані висновки підтверджуються відеозаписами з бодікамер. 
Суд пов`язує дату складання протоколу з датою отримання висновку інспектором поліції та зазначає, що протокол про адмінправопорушення у відповідності до ч. 2 ст. 254 КУпАП, але такий висновок не обґрунтовується жодною нормою матеріального права та доказами наявними у справі, водночас він спростовується нормами Інструкції, а тому висновок складений з порушенням Інструкції є недійсним. Вважає що порушено процедуру проведення огляду та складання протоколу, а тому протокол є незаконним.
Неповнота дослідження зібраних доказів істотно вплинула на законність і правильність встановлення фактичних обставин справи. 

Правопорушник ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, заяв про відкладення розгляду справи суду не надав. Справу було розглянуто за його відсутністю.

Вивчивши матеріали адмінсправи, заслухавши захисника Півошенка П.О., який підтримав доводи апеляції та просив її задовольнити з наведених уній підстав, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. При цьому, він не обмежений її доводами, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, також апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом. 
Згідно ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право: 
1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 
2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 
3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 
4) змінити постанову.
За змістом закону, протокол про адмінправопорушення, пояснення особи, свідків, висновок експерта тощо, є документами, що офіційно засвідчує подію адмінправопорушення і, відповідно до ст. 251 КУпАП, є джерелами доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення. Протокол про адмінправопорушення складається відповідно до ст. ст. 254 - 256 КУпАП.
Згідно вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адмінправопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
При цьому суд повинен дати оцінку не тільки даним, що додані до протоколу про адмінправопорушення, але й доказам, які представлені особою в порядку захисту. Досліджуючи всі наявні докази суддя дає їм об`єктивну оцінку з точки зору їх достовірності та ступеню підтвердження чи спростування обставин, що характеризують діяння особи як правопорушення.
Суд, який розглядав справу, ці вимоги закону виконав в повному обсязі.
Суд першої інстанції правильно встановив, що        28.12.2023 р. о 16:03 год. в м. Черкаси по вул. В. Чорновіла, 253 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ЗАЗ-1102 р/номер НОМЕР_1 в стані наркотичного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився в КЗ «ЧОНД», висновок № 15, діагноз «стан сп`яніння внаслідок вживання амфетаміну та марихуани», чим порушив вимоги п. 2.9 а) ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до ст. 9 КУпАП адмінправопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адмінвідповідальність.
Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП адмінвідповідальність настає у випадку керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Вина ОСОБА_1 у вчиненні адмінправопорушення підтверджується даними протоколу про адмінправопорушення серії ААД № 627517 від 10.01.2024 р. ( а. пр. 1), який складено уповноваженою посадовою особою поліції та містить всі необхідні відомості та обставини вчинення правопорушення, сумніви чи зауваження до його змісту відсутні, в якому ОСОБА_1 хоча й зазначив свою незгоду з результатами огляду, але згідно запису з нагрудної боді- камери поліцейського, який долучений до матерів справи, спокійно ознайомився з протоколом про адмінправопорушення, власноруч зробив запис про незгоду з результатом.
Суд першої інстанції ретельно дослідив матеріали справи, які надійшли від поліції, вислухав пояснення правопорушника та дійшов до висновку, що під час складання протоколу та проведення відео-запису скоєного ОСОБА_1 правопорушення, не було допущено порушень вимог нормативних актів. 
З таким висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд. 
На переконання апеляційного суду вказані документи складені у відповідності до діючих нормативно-правових актів, які регулюють такі правові відносини та які є предметом судового розгляду.
З наявного в матеріалах справи про адмінправопорушення відеозапису з нагрудних відео-камер, який був доданий до протоколу про адмінправопорушення працівниками поліції апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 не заперечував факту керування транспорт-ним засобом. На відеозапису також зафіксовані дії, які передували до складання протоколу про адмінправопорушення, зупинки транспортного засобу, складання протоколу про адмінправопорушення 10.01.2024 р., на відеозапису видно, що ОСОБА_1 перебуває поруч з автомобілем, жодним чином не заперечує того що він є водієм цього автомобіля та керував ним безпосередньо перед тим, як почався відеозапис.
Доводи апеляційної скарги захисника щодо безпідставності складання протоколу про адмінправопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП, відсутності у працівників поліції належних та допустимих доказів, які б свідчили про порушення останнім вимог п. 2. 9 а) ПДР України, суд апеляційної інстанції до уваги не приймає, оскільки суд першої інстанції будь-яких порушень з боку працівників поліції не встановив, натомість вина ОСОБА_1 доведена.
Категоричне невизнання ОСОБА_1 своєї вини суд першої інстанції розцінив як бажання уникнути відповідальності за вчинення даного правопорушення, оскільки обставини, які викладені в апеляційній скарзі, не спростовують факту керування транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння та не звільнять його від відповідальності за скоєне.
Безпідставними апеляційний суд вважає доводи скарги про те, що працівники поліції порушили вимоги Інструкції про направлення водіїв транспортних засобів на огляд з метою виявлення стану сп`яніння, тому що під час апеляційного розгляду не було встановлено таких порушень.
У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р. Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Європейський суд з прав людини зазначав, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для то-го, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» від 9.07.1997 р.). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії» від 20.05.2010 р.).
Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції виніс незаконну постанову у зв`язку з порушеннями норм процесуального права є необґрунтованими та спростовуються дослідженими та наведеними в постанові суду першої інстанції мотивами з посиланням на відповідні докази.
З матеріалів справи вбачається, що працівники поліції після зупинки ОСОБА_1 та встановлення у ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння направили його для проведення огляду до КНП «ЧОНД». 
Проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я потребує значного часу, тому що до вимог нормативно-правових актів заклад охорони здоров`я повинен провести лабораторне, а саме хіміко-токсикологічне дослідження зразків біоматеріалів. Тільки після отримання цих досліджень лікар-нарколог склав остаточний висновок та направив його до ДПП в Черкаській обл., посадові особи якого, за участю ОСОБА_1 , склали протокол про адмінправопорушення та направили його до суду. Вказані процесуальні дії потребують значного часу, вони виконувалися в межах розумних строків, апеляційний суд не вбачає порушення вимог ст. 254 КУпАП, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.
Крім того, в протоколі про адмінправопорушення працівники поліції повинні вказати ознаки сп`яніння (алкогольного чи іншого) тільки в разі його складання в разі відмови водія від огляду на стан сп`яніння. На час складання адмінпротоколу в цій справи працівники поліції мали в розпорядженні висновок лікаря, в якому вказаний медичний діагноз, а тому вони тільки внесли цей діагноз до адмінпротоколу.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які істотно вплинули на правильність встановлення обставин справи та були б підставою для скасування постанови суду, як і підстав для закриття провадження на підставі п.7 ч. 1 ст. 247 КУпАП в даному випадку апеляційним переглядом не встановлено і в апеляції не наведено, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду з приводу того, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП доведена сукупністю доказів, оскільки вони є логічними, послідовними та узгоджуються з іншими матеріалами провадження. 
Таким чином, з урахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги по суті немає, а постанова суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і скасуванню або зміні не підлягає.
Будь-які докази відсутності вини водія ОСОБА_1 у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, в матеріалах справи відсутні і правопорушником або його захисником суду апеляційної інстанції не надані.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, - 

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Придніпровського райсуду м. Черкаси від 20.03.2024 р., якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП – залишити без змін, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Белах А. В.