ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/1077/23                                                                    Суддя (судді) першої інстанції: Василенко Г.Ю.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  17 квітня 2024 року                                                                         м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                                             Ганечко О.М.,
суддів                                                                                              Кузьменка В.В.,
                                                                                                    Василенка Я.М.,
за участі секретаря судового засідання                                        Фищук Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2023 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у м. Києві про визнання протиправними та скасування наказів та поновлення на службі,   
                                             
                                                  У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у м. Києві, в якому просив суд:
визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у м. Києві № 1236 від 21.11.2022 в частині застосування дисциплінарного стягнення до заступника начальника управління поліції - начальника слідчого відділу Дніпровського управління поліції Головного управління в м. Києві майора поліції ОСОБА_1 у вигляді звільнення зі служби в поліції;
визнати протиправним та скасувати наказ по особовому складу № 1881 о/с від 02.12.2022 про звільнення зі служби в поліції заступника начальника управління поліції - начальника слідчого відділу Дніпровського управління поліції Головного управління в              м. Києві майора поліції ОСОБА_1 ;
стягнути розмір грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу. 
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що спірні накази є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки відсутні будь-які докази на підтвердження вчинення ним дисциплінарного проступку, який став підставою для звільнення з займаної посади. При цьому, підставою для звільнення позивача зі служби в поліції є фактично злочин, в якому підозрюють позивача, проте його вина у вчиненні   не доведена в передбаченому законом порядку, адже в матеріалах службового розслідування не наведено пояснень, який саме дисциплінарний проступок вчинив позивач і доказів на підтвердження його вчинення не надано. За відсутності вироку суду, що набув законної сили, особа вважається невинною, а дії, що були предметом оцінки у кримінальному провадженні не можуть бути кваліфіковані, як протиправні іншими особами, зокрема, під час дисциплінарного провадження.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2023 р. позовну заяву задоволено.
Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції у м. Києві № 1236 від 21.11.2022 в частині застосування дисциплінарного стягнення до заступника начальника управління поліції - начальника слідчого відділу Дніпровського управління поліції Головного управління в м. Києві майора поліції ОСОБА_1 у вигляді звільнення зі служби в поліції.
Визнано протиправним та скасовано наказ по особовому складу № 1881 о/с від 02.12.2022 про звільнення зі служби в поліції заступника начальника управління поліції - начальника слідчого відділу Дніпровського управління поліції Головного управління в м. Києві майора поліції Марченка Богдана Володимировича.
Поновлено ОСОБА_1 майора поліції на службі в поліції на посаді заступника начальника управління поліції - начальника слідчого відділу Дніпровського управління поліції Головного управління в м. Києві з 03.12.2022. 
Зобов`язано Головне управління Національної поліції у м. Києві нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток (грошове забезпечення) за весь час вимушеного прогулу з 03.12.2022 по день ухвалення даного рішення, з урахуванням положень пункту 9 розділу І та пунктів 6, 7 розділу ІІІ Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.04.2016 № 260.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Головне управління Національної поліції у   м. Києві подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на неповне з`ясування всіх обставин та порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору. 
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.02.2024 відкрито апеляційне провадження та призначено скаргу відповідача до розгляду у відкритому судовому засіданні на 27.03.2024. 
27.02.2024, під № 7616 до суду від сторони позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу.
27.03.2024 судове засідання відкладено на 03.04.2024.
03.04.2024 судом оголошено по справі перерву до 17.04.2024, продовжено строк розгляду апеляційної скарги.
15.04.2024, під № 15321 до суду від ГУ Національної поліції у м. Києві наійшли додаткові пояснення.
У судовому засіданні представник апелянта вимоги апеляційної скарги підтримав, просив їх задовольнити.
Позивач та його представник у судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.
17.04.2024 судом оголошено вступну та резолютивну частини постанови та повідомлено про наявність окремої думки члена колегії - судді Василенка Я.М.
Заслухавши суддю доповідача, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач з 30.03.2009 року проходив службу в органах внутрішніх справ та Національної поліції України. 
Наказом ГУ НП у м. Києві від 05.07.2022 № 799 о/с, позивач був відсторонений від виконання службових обов`язків на час проведення службового розслідування. 
Наказом ГУ НП у м. Києві від 31.10.2022 № 1448, на підставі інформації від 31.10.2022 про повідомлення співробітниками ГСУ ДБР позивачу про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 255, частиною першою статті 365-3 та частиною третьою статті 368 КК України, призначено службове розслідування. 
За результатом службового розслідування, 14.11.2022 було затверджено висновок за фактом повідомлення про підозру позивача в одержані неправомірної вигоди за невчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду чи в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданої влади чи службового становища, тобто вчиненні злочину, передбаченого частиною третьою статті 368 КК України. 31.10.2022 до відповідача надійшла інформація про те, що 30.10.2022 слідчим ГСУ ДБР повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру позивачу у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 255, частиною третьою статті 356-3 та частиною третьою статті 368 КК України, у кримінальному проваджені від 23.04.2021 за №62021000000000315. У висновку описані обставини, зазначені в матеріалах досудового розслідування у кримінальному провадженні від 23.04.2021 за № 62021000000000315. Наведені обставини щодо предмету кримінального провадження, щодо проведених обшуків автомобіля та кабінету позивача. Вказано також про ознайомлення позивача під особистий підпис із листом ГУ НП у м. Києві від 04.10.2021 № 5768/125/01/36-2021 «Про недопущення порушень вимог антикорупційного законодавства» та «Про недопущення конфлікту інтересів у керівників структурних підрозділів, територіальних підрозділів ГУ НП у м. Києві під час організації проведення перевірок за зверненнями громадян». При цьому вказано, що за службовою характеристикою, позивач за місцем служби на займаній посаді зарекомендував себе позитивно. 
Опитати позивача не виявилось можливим, оскільки відносно нього обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення альтернативного розміру застави та він утримується у Київському слідчому ізоляторі.   
Згідно змісту висновку, також позивач не здійснював належного контролю за діяльністю ввіреного йому слідчого відділу та всупереч положень антикорупційного закону вступив у неділові стосунки із гр. ОСОБА_2 та іншими особами, з метою отримання від них неправомірної вигоди.   
У висновку зазначено, що службовим розслідуванням встановлено, що підтвердити чи спростувати факт вчинення кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 368 та частиною третьою статті 356-3, частиною третьою статті 255 КК України, не має можливості, оскільки вина доводиться у законному порядку і встановлюється обвинувальним вироком суду. Натомість, у висновку констатовано, що відомості, що стали підставою для призначення службового розслідування слід вважати такими, що знайшли своє підтвердження, у зв`язку з чим, до позивача слід застосувати дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції. 
Згідно з поясненнями начальника Дніпровського управління поліції ГУ НП у м. Києві ОСОБА_3 про будь-які неправомірні дії з боку позивача до нього не надходили. 
Відповідно до службової характеристики від 04.07.2022 позивач зарекомендував себе позитивно, як такий, що сумлінно відноситься до виконання службових обов`язків, володіє належними знання законодавства та правильно їх застосовує. По характеру спокійний, доброзичливий, порушення законності та дисципліни не має. Із введенням воєнного стану позивач безперервно перебував на службі та проводив заходи по організації забезпечення безпеки та публічного правопорядку, патрулювання території обслуговування та фортифікаційного зміцнення Дніпровського управління поліції.   
Наказом ГУ НП у м. Києві від 21.11.2022 № 1236, за вчинення дисциплінарного проступку, який виразився у порушенні вимог абзаців другого, третього та шостого пункту 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, підпунктів 1, 8 та 12 пункту 4 розділу V Положення про слідчі підрозділи Національної поліції, затверджених наказом МВС України від 06.07.2017 № 570, пунктів 2 та 6 частини першої статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1, 2, 5 та 6 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.
Зі змісту зазначеного наказу вбачається таке.
Відносно позивача проведено службове розслідування, за результатами якого встановлено, що у провадженні слідчих Управління з досудового розслідування військових порушень, а також порушень миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, вчинених внаслідок ведення російською федерацією, із залученням представників інших держав, агресивної війни проти України Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань (далі - ДБР) перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 23.04.2021 за № 62021000000000315 за підозрою групи осіб у незаконній організації та функціонуванні гральних закладів з метою надання доступу до азартних ігор, бездіяльності працівників правоохоронного органу щодо незаконної діяльності з організації та проведення азартних ігор, надання неправомірної вигоди та отримання неправомірної вигоди працівниками Національної поліції України за невжиття передбачених законодавством заходів та приховування виявленої ними незаконної діяльності з організації та проведення азартних ігор, легалізації (відмивання) майна, одержаного злочинним шляхом в особливо великому розмірі, вчинених у складі злочинної організації, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною першої статті 203-2, частиною першою статті 365-3, частиною третьою статті 369, частиною третьою статті 368, частиною третьою статі 209 та частинами першою, другою та третьою статті 255 Кримінального кодексу України.
У ході службового розслідування встановлено, що під час слідчих дій у вказаному кримінальному провадженні, працівниками ДБР на підставі ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 30.06.2022 проведено обшук у службовому кабінеті № 330, який використовується ОСОБА_1 , за результатами якого нічого не вилучалось. Крім того, проведено обшук в автомобілі «Lexus ES 250», номерний знак НОМЕР_1 , який використовується останнім, за результатами якого вилучено 820 доларів США, 329200 грн., мобільний телефон «Apple» та записник. Також проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_1 , за результатами якого, нічого не вилучалося. Разом з тим, працівниками ДБР із архівного приміщення Дніпровського управління поліції вилучено матеріали, зареєстровані в Журналі єдиного обліку цього ж управління поліції за № № 2705, 2730, 3495, 5799, 6072, 9481, 18377, 30830, 30444, 42278, 45111, 54264, 55771, 70222, 72118, 8275.
З тексту ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 30.06.2022 вбачається, що в ході досудового розслідування встановлено, що ряд осіб, маючи на меті систематичне отримання незаконних доходів на постійній основі шляхом незаконного зайняття гральним бізнесом, без отримання відповідних ліцензій на території м. Києва та м. Одеси, організували злочинну схему з організації та функціонування закладів для надання доступу до азартних ігор. Крім того, з метою безперебійного функціонування вказаних гральних закладів та проведення азартних ігор у невстановлений період часу, всупереч Закону України «Про державне регулювання діяльності щодо організації та проведення азартних ігор» від 14.07.20220, організована злочинна група використовувала ряд нежитлових приміщень на території м. Києва та м. Одеси. Зазначені приміщення використовували як гральні заклади, встановивши персональні комп`ютери з відповідним програмним забезпеченням, призначеним для отримання доступу до серверів із симуляторами гральних автоматів, на яких надавалась можливість доступу до азартних ігор через мережу Інтернет із внесенням гравцем ставки, що дає можливість отримати виграш, а результат повністю або частково залежить від випадковості. Крім того, учасникам злочинної групи було відомо, що зайняття таким видом діяльності у сфері організації та проведення азартних ігор на території України можуть проводитись виключно за наявності у суб`єкта господарювання відповідних ліцензій. Так, з метою забезпечення відсутності належного реагування працівників правоохоронних органів спрямованого на припинення незаконної діяльності з організації мережі закладів з надання доступу до азартних ігор, організатори незаконної злочинної схеми залучили працівника Дніпровського управління поліції ОСОБА_1 , якому через посередника систематично надавали неправомірну вигоду у вигляді грошових кошів. У свою чергу ОСОБА_1 , достеменно знаючи про існування незаконної мережі гральних закладів, які надають доступ до азартних ігор, не вживав передбачених законом заходів щодо припинення діяльності вказаної мережі. 
У порядку статті 208 КПК України, позивача було затримано 30.10.2022, після чого йому було повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру в одержанні службовою особою, яка займає відповідальне становище, неправомірної вигоди за невчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, чи в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища, тобто у вчиненні злочину, передбаченого частиною третьою статті 368 КК України, у бездіяльності працівника правоохоронного органу щодо незаконної діяльності з організації та проведення азартних ігор та приховування виявленої ним незаконної діяльності з організації та проведення азартних ігор, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 356-3 КК України, та в участі у злочинній організації, вчиненій службовою особою з використанням службового становища, тобто, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 255 КК України, у кримінальному провадженні від 23.04.2021 за № 62021000000000315. 
Слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва 01.11.2022 ОСОБА_1 було обрано запобіжних захід у вигляді тримання під вартою без визначення альтернативного розміру застави.
ОСОБА_1 обіймаючи відповідну посаду здійснював керування діяльністю слідчого відділення Дніпровського управління поліції ГУ НП у м. Києві та був відповідальним за виконання покладених на відділ завдань, дотримання підпорядкованими слідчими вимог законодавства України, організував та забезпечував постійний моніторинг стану оперативної обстановки на території Дніпровського району й реагував на її зміни, оперативно інформував начальника Дніпровського управління поліції про стан правопорядку та боротьби зі злочинністю, наявність проблем і пропозицій щодо їх розв`язання, розглядав заяви і повідомлення про злочини, що надходили до територіального (відокремленого) органу поліції, а також інші матеріали про злочини, виявлені поліцією і забезпечував невідкладне, але не пізніше 24 години після надходження, внесення слідчими відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та повідомлення прокурора про початок досудового розслідування при внесення слідчими відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань контролював правильність попередньої правової кваліфікації вчинених протиправних дій, а також об`єктивність та своєчасність внесення слідчими відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про рух кримінальних проваджень, а також здійснював контроль за своєчасністю та повнотою внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань слідчими, відповідністю даних про попередню правову кваліфікацію кримінальних правопорушень матеріалам кримінального провадження.   
Однак, ОСОБА_1 , всупереч своїм функціональним обов`язкам та вимогам підпунктів 1, 8 та 12 пункту 4 розділу V Положення про слідчі підрозділи Національної поліції, затвердженого наказом МВС України від 06.07.2017 № 570, не здійснював належного   контролю за діяльністю ввіреного йому слідчого відділу.       
Також, під час проведення службового розслідування з`ясовано, що згідно з вимогами частини третьої статті 65-1 Закону, подання спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції не вносилось, що є обов`язковою передумовою для встановлення у визначеному законом порядку факту вчинення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення.   
Вказані дії позивача свідчать про грубе порушення службової дисципліни, яке сталося через ігнорування вимог законодавства під час виконання посадових обов`язків, що призвело до початку проведення досудового розслідування Головним слідчим управлінням ДБР, яким відповідні відомості внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №62021000000000315.
Таким чином, причинами та умовами вказаної події стали порушення позивачем службової дисципліни та присяги поліцейського, які виразилися у формі неділових стосунків із громадянином ОСОБА_2 та іншими особами, неналежному виконанні службових обов`язків з метою отримання від них неправомірної вигоди, що підриває авторитет Національної поліції України.   
На підставі наказу відповідача від 21.11.2022 № 1236, наказом ГУ НП у м. Києві від 02.12.2022 № 1881 о/с позивача 02.12.2022 звільнено зі служби в поліції з посади заступника начальника управління поліції - начальника слідчого відділу Дніпровського управління поліції, у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до частини першої статті 77 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
Вважаючи висновки службового розслідування недоведеними, а наказ про звільнення зі служби протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що: 
-          при проведенні службового розслідування та прийняття рішення про звільнення зі служби, роботодавець має уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами;
-          всупереч положень статей 18, 19, 27 Дисциплінарного статуту, відповідачем не отримавши від позивача пояснень, 14.11.2022 затверджено висновок за фактом повідомлення про підозру позивачу, а не висновок за результатами службового розслідування. Окрім того, у висновку наведені дані та обставини встановлені щодо позивача під час досудового розслідування у кримінальному проваджені від 23.04.2021 за №62021000000000315, а не обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку;
-          висновок відповідача, який став підставою для обрання відносно позивача найсуворішого виду дисциплінарного стягнення та звільнені зі служби в поліції, сформований на повідомлені позивача про підозру та отриманих матеріалах досудового розслідування у кримінальному провадженні (ухвалах слідчих суддів). Натомість, будь-яких інших фактичних обставин при проведенні службового розслідування відповідачем не встановлено;
-          фактично, підставою для застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення та прийняття відповідачем спірних актів індивідуальної дії (наказів) слугувало повідомлення позивачу про підозру у вчиненні кримінального правопорушення в рамках кримінального провадження від 23.04.2021 за № 62021000000000315;
-          відповідачем в основу висновку службового розслідування покладено обставини, які інкримінуються позивачу в межах кримінального провадження та стали підставою для повідомлення йому про підозру у вчиненні кримінального правопорушення;
-          інформація зазначена у висновку за фактом повідомлення про підозру позивачу від 14.11.2022, яка стала підставою для прийняття відповідачем оскаржуваних наказів, обґрунтовує скоєння позивачем кримінального правопорушення, натомість, матеріали справи не містять доказів про наявність обвинувального вироку відносно позивача, що є окремою підставою для звільнення зі служби в поліції. Однак, вказані дії, за умови їх доведення в установленому законом порядку вважаються кримінальним правопорушенням, відповідальність за яке передбачено нормами Кримінального кодексу України;
-          службове розслідування проведено поверхнево, без з`ясування й перевірки фактичних обставин події та ґрунтується на припущеннях про можливе вчинення позивачем кримінального правопорушення. За висновками суду першої інстанції, прийняті відповідачем спірні акти індивідуальної дії (накази) не відповідають критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, тож є протиправними.
Натомість, апелянт вважає вказані висновки суду першої інстанції помилковими та необґрунтованими, позаяк: 
-          звільнення позивача є законним та обґрунтованим, оскільки, як встановлено за результатами службового розслідування, позивачем допущено дисциплінарний проступок несумісний з подальшим походженням служби;
-          застосування дисциплінарного стягнення пов`язується не через вчинення кримінального правопорушення, а з урахуванням встановлення обставин, що позивач всупереч своїх функціональних обов`язків, не здійснював належного контролю за діяльністю ввіреного йому слідчого відділу;
-          у діях ОСОБА_1 вбачаються грубі порушення вимог абзаців 2, З та 6 п. 1 розділу П «Правил етичної поведінки поліцейських» затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, підпунктів 1, 8 та 12 пункту 4 розділу V «Положення про слідчі підрозділи Національної поліції», затвердженого наказом МВС Уіфаїни від 06.07.2017               № 570, пунктів 2 та 6 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію України», пунктів 1, 2, 5 та 6 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України та присяги поліцейського, які виразились у формі неділових стосунків із громадянином ОСОБА_2 та іншими особами, неналежному виконанні службових обов`язків з метою отримання від них неправомірної вигоди. Всі вищезазначені дії ОСОБА_1 підривають авторитет Національної поліції України;
-          висновок службового розслідування, як і оскаржувані накази, не містять тверджень про застосування до позивача дисциплінарного стягнення за підозру у вчиненні кримінального правопорушення, натомість, в основу висновків про наявність в діях ОСОБА_1 дисіщплінарного проступку покладені лише обставини щодо вчинення позивачем кримінального правопорушення. Доказів протилежного позивачем не надано та матеріали справи не містять;
-          проведеним моніторингом ІТС «ІПНП» встановлено невжиття передбачених законодавством заходів за заявою про вчинення незаконної діяльності з організації та проведення азартних ігор (докази містяться в матеріалах справи), тому, позивач всупереч своїх функціональних обов`язків заступника начальника управління поліції - начальника слідчого відділу Дніпровського УП ГУНП у м. Києві та вимог підпунктів 1,8 та 12 пункту 4 розділу V «Положення про слідчі підрозділи Національної поліції», затвердженого наказом МВС України від 06.07.2017 № 570, не здійснював належного контролю за діяльністю ввіреного йому слідчого відділу;
-          суд першої інстанції помилково вважає, що відсутність факту вироку в кримінальному провадженні свідчить про недоведеність вчинення ним правопорушення, яке йому інкримінують, оскільки поліцейські несуть відповідальність за дисциплінарним статутом, зокрема за вчинення дисциплінарного проступку - протиправної винної дії чи бездіяльності поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції;
-          судом проігноровано той факт, що 19.07.2022 Національною поліцією України був виданий наказ № 507 «Про заходи щодо зміцнення службової дисципліни та дотримання законності в діяльності поліції», яким, серед іншого, зобов`язано, керівників територіальних органів застосовувати за результатами службових розслідувань за фактами причетності до скоєння корупційних кримінальних правопорушень, застосовувати найсуворіший вид дисциплінарної відповідальності - звільнення зі служби поліції; 
-          наведене, на переконання апелянта, свідчить про те, що судом першої інстанції не встановлено дійсні обставини справи, які мають значення для правильного вирішення спору, що призвело до ухвалення незаконного та необгрунтованого судового рішення.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Спірні правовідносини регулюються Законом України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580) та Дисциплінарним статутом Національної поліції України, затвердженим Законом України від 15.03.2018 № 2337-VІ (далі - Дисциплінарний статут).
Закон № 580 визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.
Згідно з приписами статті 59 Закону № 580, служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 18 Закону № 580, поліцейський зобов`язаний, зокрема, неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.
Згідно з частиною першою, другою статті 19 Закону № 580, у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України».
Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.
Відповідно до приписів частини першої, третьої статті 70 Закону № 580, поліцейський, щодо якого проводиться службове розслідування, може бути відсторонений від виконання службових обов`язків у порядку, визначеному Дисциплінарним статутом Національної поліції України.
Поліцейський, щодо якого здійснюється кримінальне провадження, може бути відсторонений від посади в порядку, визначеному Кримінальним процесуальним кодексом України.
За приписами пункту 6 частини першої, частин другої-третьої статті 77 Закону № 580, поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення.
День звільнення вважається останнім днем служби.
Так, сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження визначає Дисциплінарний статут.
Стаття 1 Дисциплінарного статуту визначає, що службову дисципліну, як дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників. 
Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.
Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського, окрім іншого: бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України.
Відповідно до положень статті 11 Дисциплінарного статуту, за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.
За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення.
Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.
Згідно зі статтею 12 Дисциплінарного статуту, дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.
У розумінні статті 13 Дисциплінарного статуту, дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.
Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.
До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.
Відповідно до положень статті 14 Дисциплінарного статуту, службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського. Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків. Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення. Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку. Службове розслідування проводиться на засадах неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою.
Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.
Відповідно до статті 18 Дисциплінарного статуту, під час проведення службового розслідування поліцейський має право на захист, що полягає в наданні йому можливості надавати письмові пояснення щодо обставин вчинення дисциплінарного проступку та докази правомірності своїх дій.
Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право:              1) надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються; 2) подавати клопотання про отримання і залучення до матеріалів розслідування нових документів, отримання додаткових пояснень від осіб, які мають відношення до справи; 3) ознайомлюватися з матеріалами, зібраними під час проведення службового розслідування, робити їх копії за допомогою технічних засобів з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, законами України «Про захист персональних даних», «Про державну таємницю» та іншими законами; 4) подавати скарги на дії осіб, які проводять службове розслідування; 5) користуватися правничою допомогою.
Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право відмовитися від надання пояснень. Факт такої відмови фіксується шляхом складення акта, що підписується членом дисциплінарної комісії, присутнім під час відмови, та іншими особами, присутніми під час відмови.
Отримання пояснень від поліцейського, який перебуває під вартою, здійснюється через адміністрацію місця ув`язнення шляхом його повідомлення про необхідність надіслати пояснення на зазначену дисциплінарною комісією адресу.
Відповідно до змісту частини першої статі 19 Дисциплінарного статуту, у висновку за результатами службового розслідування зазначаються: 1) дата і місце складання висновку, прізвище та ініціали, посада і місце служби членів дисциплінарної комісії, що проводила службове розслідування; 2) підстава для призначення службового розслідування; 3) обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку; 4) пояснення поліцейського щодо обставин справи; 5) пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи; 6) пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи; 7) документи та матеріали, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; 8) відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; 9) причини та умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення, обставини, що знімають з поліцейського звинувачення; 10) висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону; 11) вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку.
Згідно з частиною третьою, четвертою, сьомою, восьмою статі 19 Дисциплінарного статуту, під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.
Обставинами, що пом`якшують відповідальність поліцейського, є: 1) усвідомлення та визнання своєї провини у вчиненні дисциплінарного проступку; 2) попередня бездоганна поведінка; 3) високі показники виконання повноважень, наявність заохочень та державних нагород; 4) вжиття заходів щодо запобігання, відвернення або усунення негативних наслідків, які настали або можуть настати внаслідок вчинення дисциплінарного проступку, добровільне відшкодування завданої шкоди; 5) вчинення проступку під впливом погрози, примусу або через службову чи іншу залежність; 6) вчинення проступку внаслідок неправомірних дій керівника.
У разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.
Під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.
За кожен дисциплінарний проступок не може застосовуватися більше одного дисциплінарного стягнення. Якщо поліцейський вчинив кілька дисциплінарних проступків, стягнення застосовується за сукупністю вчинених дисциплінарних проступків та враховується під час визначення виду дисциплінарного стягнення.
Тож, службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих і підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку і правил, що такими нормативними актами передбачені. Підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності є саме дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні поліцейським службової дисципліни.
Такими обставинами, є лише фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діяннях особи ознак дисциплінарного проступку, зокрема, протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ним і дією порушника дисципліни.
Водночас, з метою уточнення причин та умов, що сприяли вчиненню дисциплінарного проступку, установлення ступеня вини особи, яка його вчинила, проводиться службове розслідування. Мета службового розслідування полягає в тому, щоб повністю, об`єктивно та всебічно встановити обставини і наслідки правопорушення, з приводу якого було призначено розслідування; осіб, винних у правопорушенні; наявність причинного зв`язку між неправомірним діянням особи, щодо якої призначено службове розслідування, та його наслідками; вимоги законів чи інших нормативно-правових актів, розпорядчих документів або службових обов`язків, що були порушені; ступінь вини кожної з осіб, причетних до правопорушення, та мотиви протиправної поведінки особи та її ставлення до вчиненого.
Виходячи зі змісту дослідженого висновку службового розслідування, колегія суддів констатує, що такий висновок, який став підставою для обрання відносно позивача найсуворішого виду дисциплінарного стягнення та звільненя зі служби в поліції, сформований саме на повідомлені позивачу про підозру та отриманих матеріалах досудового розслідування у кримінальному провадженні (ухвалах слідчих суддів), та посилання на неналежне виконання позивачем посадових обов`язків за заявами про діяльність незаконних закладів з організації азартних ігор,  натомість будь-яких фактичних обставин при проведенні службового розслідування відповідачем не було встановлено. 
Разом з тим, повідомлення про підозру є тільки офіційним припущенням органу досудового розслідування про те, що конкретна особа причетна до злочину. При цьому, з моменту оголошення підозри особа набуває статусу підозрюваного, однак її вину у вчиненні злочину ще потрібно довести, відтак, на цій стадії кримінального провадження стверджувати про її винуватість, як доведений факт, не можна.
Однак, як вбачається з матеріалів службового розслідування, в ході службового розслідування не було встановлено обставин, які б свідчили, що позивач дійсно допустив протиправне діяння (дію чи бездіяльність), яке містило б ознаки дисциплінарного проступку.
Не відтворено та не здійснено посилань на докази, що підтверджують наявність з боку позивача неділових стосунків із громадянином ОСОБА_2 та іншими особами, неналежному виконанні службових обов`язків з метою отримання від них неправомірної вигоди, окрім як посилання на дані з кримінального провадження, проте без аналізу та викладення у спірному висновку обставин зустрічей позивача з певними особами, що не пов`язано з службовою діяльністю, тощо.
Інформація зазначена у висновку за фактом повідомлення про підозру позивачу від 14.11.2022, яка стала підставою для прийняття відповідачем оскаржуваних наказів, обґрунтовує можливе скоєння позивачем кримінального правопорушення, натомість, самі матеріали справи не містять встановлених обставин, що покладені в основу висновку про порушення позивачем службової дисципліни. Виклад встановлених службовим розслідуванням обставин стосується викладу повідомлення позивачеві про підозру у кримінальному провадженні та обставин досудового розслідування, що на переконання колегії суддів, свідчить про те, що службове розслідування було проведено поверхнево, без з`ясування й перевірки фактичних обставин події та ґрунтується на припущеннях про можливе вчинення позивачем кримінального правопорушення.
Колегія суддів враховує, що апелянт вказує на те, що підставою для проведення службового розслідування відносно позивача стала інформація слідчого ГСУ ДБР про повідомлення підозри ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, а в ході службового розслідування встановлене неналежне виконання службових обов`язків позивачем. Так, проведеним моніторингом ІТС «ІПНП» встановлено невжиття передбачених законодавством заходів за заявою про вчинення незаконної діяльності з організації та проведення азартних ігор, при цьому, ОСОБА_1 не здійснював належного контролю за діяльністю ввіреного йому слідчого відділу, зогляду на що, у діях ОСОБА_1 вбачаються грубі порушення вимог законодавства, які виразились у формі неділових стосунків з особами, неналежному виконанні службових обов`язків з метою отримання неправомірної вигоди.
Тобто, відповідач вказує саме на дві підстави, поклаені в основу звільнення позивача, а саме, вручення підозри у кримінальному провадженні і нездійснення належного контролю за діяльністю ввіреного підрозділу.
Так, відповідач вказує на невнесення ОСОБА_1 у 2022 році до ЄРДР двох відомостей про злочини, передбачених ст. 203-2 КК України, які надходили на гарячу лінію « 102» з інформацією щодо незаконної роботи гральних автоматів за двома адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 .
Проте, під час апеляційного перегляду від сторін колегією суддів було отримано пояснення про те, що кожна заява, включаючи і вищевказані заяви про злочини, були відпрацьовані працівниками Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві - СОГ, патрульними і слідчими, однак не знайшли свого підтвердження, а тому, і не були внесені до ЄРДР з підстав недостатності даних, що свідчили б про вчинення злочинів (відповідь начальника управління Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві № 261- А3/125/50-2023, акти опитування свідків-працівників поліції, які особисто виїжджали на місце тих викликів). Крім того, слід врахувати й пояснення надані суду про те, що заявник/заявники по двом цим заявам були анонімними, що позбавляло можливості зв`язатися з ними та перевірити достовірність та повноту повідомленої інформації.
Крім того, сторона позивача наголошувала на тому, що ще з 2021 року згідно з нормами ст. 216 КПК України, розслідування за вищевказаною статтею КК України відноситься до підслідності Бюро економічної Безпеки, а не до посадових обов`язків позивача.
          Згідно з п. 5 ст. 40 КПК України, слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого, а тому, ОСОБА_1 не міг впливати на будь-які рішення слідчих СОГ, які виїжджали на виклики за вищевказаними адресами.
Також, слід врахувати й те, що відповідно до ч. 3 п. 1 ст. 2 Закону України «Про прокуратуру», нагляд за додержанням законів органами, що провадять оперативно-розшукову діяльність, дізнання, досудове слідство здійснює Прокуратура.
Колегія суддів враховує, що, дійсно, реалізація дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби за порушення службової дисципліни, є окремою підставою для звільнення, яка не пов`язана із порушенням кримінальної справи та набрання чинності вироком суду. А наявність кримінального провадження, відкритого стосовно особи, яка проходить службу в поліції, не виключає можливості застосування стосовно цієї особи наслідків, передбачених пунктом 6 частини першої  статті 77 Закону № 580-VIII,  у разі встановлення під час службового розслідування невиконання чи неналежне виконання поліцейським службової дисципліни.
Подібний за змістом правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 30.08.2022 у справі № 120/8381/20-а, від 22.02.2023    у справі № 200/11036/20-а, від 14.03.2023 у справі № 320/1206/21, від 11.07.2023 у справі № 1.380.2019.002223, а також від 03.08.2023 у справі № 160/7157/19.
Поряд з цим, Верховний Суд у постанові від 17 листопада 2022 року у справі                  № 480/9492/20 звертав увагу на те, що в правозастосовчій практиці існує правова позиція, яка вказує на неможливість притягнення працівника поліції до дисциплінарної відповідальності лише на підставі інформації, яка є предметом досудового розслідування у кримінальному провадженні, та про необхідність встановлення складу дисциплінарного проступку, який є відмінним від складу кримінального правопорушення (вказані висновки були висловлені Верховним Судом, зокрема, в постанові від 28.02.2020 у справі                         № 818/1274/17).
У аспекті характеру спірних правовідносин, Верховний Суд у справі                                 № 480/9492/20    також зауважував, що з`ясування обставин, які слугували приводом для службового розслідування (реєстрація кримінального провадження за ознаками скоєння кримінального правопорушення), не може обмежуватися лише проміжними офіційними результатами досудового розслідування (письмовому повідомленні про підозру). Аналогічного правового висновку Верховний Суд дійшов у постановах від 09.10.2019 у справі № 812/1706/15, від 28.11.2019 у справі № 802/1969/17-а, від 30.09.2021 у справі                 № 814/334/17, від 30.07.2020 у справі № 802/1767/17-а, від 08.05.2019 у справі № 807/196/17.
Колегія суддів акцентує увагу на тому, що кримінальна та дисциплінарна відповідальність є різними, окремими і самостійними видами відповідальності поліцейського. Порядок і підстави притягнення поліцейського до конкретного виду юридичної відповідальності здійснюється за окремими процедурами, урегульованими різними нормативно-правовими актами.
Вирішення питання про правомірність притягнення працівника органів поліції до дисциплінарної відповідальності, передбачає необхідність з`ясовувати склад дисциплінарного проступку в його діях, незалежно від того, яку кримінально-правову кваліфікацію, ці ж самі дії особи отримали в рамках кримінального провадження та які наслідки, у підсумку, настали для такої особи.
Для правильного вирішення даного спору, слід з`ясувати, чи наявні в матеріалах службового розслідування будь-які інші докази, крім матеріалів кримінального провадження, що були добуті в ході службового розслідування та надавали б підстави для висновку про наявність у діях позивача складу дисциплінарного проступку у виді порушення службової дисципліни.
Однак, у даному випадку, висновок службового розслідування не містить самостійно доведених фактів, які б підтверджували порушення позивачем службової дисципліни (як наприклад, відсутні пояснення осіб та інші докази, які підтверджують наявність у діях позивача ознак дисциплінарного правопорушення). Доказів в підтвердження обставин, викладених у висновку службового розслідування не надано, крім обставин, описаних в ухвалах суду  в межах досудового розслідування та інших матеріалах досудового розслідування. (а.с. 64-96 т. 1)
Самого лише посилання на загальні вимоги Дисциплінарного статуту, Присяги працівника поліції та Правил етичної поведінки поліцейських недостатньо для належного обґрунтування рішення про застосування такого найсуворішого виду дисциплінарного стягнення як звільнення зі служби. Необхідно конкретизувати кваліфікацію установленого порушення поліцейським вказаних вимог, шляхом чіткого визначення у чому саме полягає таке порушення та надання оцінки цим обставинам, а не просто їх констатація.
Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 17 листопада 2022 року у справі № 480/9492/20.
Верховний Суд наголошував на тому, що будь-які фактори не звільняють суб`єкта владних повноважень від обов`язку під час прийняття рішення діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  й законами України та не виключає необхідність з`ясувати і встановлювати саме наявність складу дисциплінарного проступку в діяннях поліцейського (постанова від 09 лютого 2022 року у справі № 160/12290/20).
Між тим, сутність дисциплінарного проступку полягає у невиконанні чи неналежному виконанні особою службової дисципліни. Такими обставинами є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях особи ознак дисциплінарного проступку, зокрема, протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ним і дією (бездіяльністю) порушника дисципліни.
Під вчинками, що підривають авторитет працівника Національної поліції, розуміються протиправні, винні діяння, які здійснені посадовою особою, у зв`язку з виконанням службових обов`язків або не пов`язані з їх виконанням, але за своїм характером здатні принизити в очах громадськості гідність та авторитет працівника, що мають бути доведені у визначеному порядку.
У той же час, висновки службового розслідування та матеріали справи не містять встановлених, перевірених та достатніх доказів, фактів щодо порушення позивачем його посадових обов`язків/службової дисципліни/присяги поліцейського.
Таким чином, висновок відповідача, який став підставою для обрання відносно позивача найсуворішого виду дисциплінарного стягнення та звільнені зі служби в поліції, сформований на повідомлені позивача про підозру та отриманих матеріалах досудового розслідування у кримінальному провадженні (ухвалах слідчих суддів). Натомість, будь-яких інших фактичних обставин при проведенні службового розслідування відповідачем не перевірено та не доведено (у частині неналежного реагування на повідомлення/заяви про наявність гральних закладів)
Отже, фактично, підставою для застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення та прийняття відповідачем спірних актів індивідуальної дії (наказів) слугувало як і повідомлення позивачу про підозру у вчиненні кримінального правопорушення в рамках кримінального провадження від 23.04.2021 за                                      № 62021000000000315, так і невжиття передбачених законодавством заходів за заявою про вчинення незаконної діяльності з організації та проведення азартних ігор (не здійснював належного контролю за діяльністю ввіреного йому слідчого відділу).
Представник відповідача під час апеляційного розгляду так і не зміг вказати на те, що саме не було вчинено позивачем, як начальником слідчого відділу при опрацюванні вказаних заяв, при цьому, що висновок службового розслідування не містить опису, аналізу вказаних подій та обставин, натомість лише констатує невжиття заходів за заявами про діяльність незаконних закладів азартних ігор, на противагу чому, сторона позивача повідомила про те, що після виїзду наряду поліції не було виявлено вказаних закладів/не підтвердились повідомлені на лінію 102 дані, проте телефон заявника зворотнього зв`язку не мав (був вимкнений), з урахуванням чого, позивач не міг та не мав змоги реагувати на такі повідомлення.
Таким чином, прийняті відповідачем спірні акти індивідуальної дії (накази) не відповідають критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, тож є протиправними, а висновки суду першої інстанції в цій частині обґрунтовані та правильні.
Щодо доводів апелянта про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, яке виразилось у нерозгляді клопотання відповідача про залишення позовубез розгляду», колегія суддів перевірила дані доводи та встановила, що 08.02.2023          відповідачем було подано відзив на позовну заяву, до якого були долучені 3 клопотання: про залишення позову без розгляду, про витребування доказів та про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін. Водночас, клопотання про залишення позову без розгляду було зняте відповідачем із розгляду у судовому засіданні після того, коли позивач звернув увагу на те, що відповідач посилаючись на пропуск строків подачі даної позовної заяви посилається на дату одержання позову судом, в той час, коли позов був поданий 21.12.2022, тобто в передбачений законом строк і долучив при цьому відповідні докази - квитанцію про відправку поштової кореспонденції з номером трекінгу Укрпошти.
          У частині посилань на нездійснення судом першої інстанції розрахунку середьного заробітку за час вимушеного прогулу, колегія суддів враховує, що, дійсно суд вирішуючи трудовий спір на користь особи-працівника та поновлюючи таку особу на посаді, має здійснити відповідних розрахунок на підставі наявної у справі довідки про доходи, водночас, у даному випадку, ні позивачем, ні відповідачем не було подано суду вихідних даних для здійснення розрахунку/контррозрахунку середнього заробітку (грошового забезпечення) за час вимушеного прогулу, а також достовірних даних щодо обрання до позивача запобіжного заходу в межах кримінального провадження від 23.04.2021 за № 62021000000000315 (виду, строків, періоду), починаючи з 03.12.2022 і до дня ухвалення даного рішення.
Таким чином, за наслідком апеляційного розгляду, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення, на противагу чому, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не є підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції. 
Інші доводи та посилання зазначених висновків суду апеляційної інстанції не спростовують та не впливають на результат розгляду апеляційної скарги.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

   П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у м. Києві - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2023 р. - залишити без змін.
          
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя                                                                                   О.М. Ганечко 

Судді                                                                                                                В.В. Кузьменко

                                                                                                             Я.М. Василенко
Повний текст постанови складено 22.04.2024.