ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

22 травня 2024 року 	м. Дніпро	справа № 160/33798/23	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача:  Шальєвої В.А.
суддів:                           Чередниченка В.Є., Чепурнова Д.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2024 року (суддя Рищенко А.Ю.) в справі № 160/33798/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі — ГУ ПФУ) про визнання протиправними дій щодо відмови в призначені та виплаті пенсії за віком відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2020-2022 роки, з якої сплачені страхові внески, що передували року звернення за призначенням пенсії, починаючи з 01 листопада 2023 року; зобов`язання здійснити призначення та виплату пенсії за віком відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2020-2022 роки, з якої сплачені страхові внески, що передували року звернення за призначенням пенсії, починаючи з 01 листопада 2023 року.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2024 року в задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення з підстав невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Вказує, що оскільки позивачу призначено пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, тому при призначення пенсії за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на загальних умовах має бути застосовано показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2020-2022 роки, з якої сплачені страхові внески, що передували року звернення за призначенням пенсії, починаючи з 01 листопада 2023 року.
Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 15 березня 2008 року перебуває на обліку у відповідача, де й отримує пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
01 листопада 2023 позивач звернувся до ГУ ПФУ в Дніпропетровській область із заявою про призначення йому пенсії за віком в порядку, передбаченому Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідач за наслідками розгляду заяви позивача листом від 04 грудня 2023 року №0400-010304-8/194357 відмовив позивачеві у призначенні пенсії за віком. Відмова мотивована тим, що позивач вже отримує пенсію за віком по Списку №2. Оскільки позивачеві вже призначена пенсія за віком, то повторна вимога про призначення пенсії не передбачена жодною правовою нормою, та не може бути виконана управлінням.
Врахувавши, що в цьому випадку немає переведення з одного виду пенсії на інший, оскільки пенсія за віком на пільгових умовах, призначена відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», є різновидом пенсії за віком, зі зменшенням загального пенсійного віку, що унеможливлює призначення позивачу пенсії за віком повторно у зв`язку із досягненням загального пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону №1058-IV, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки позивач вже отримує пенсію за віком на пільгових умовах, яка є різновидом пенсії за віком, підстави для призначення чи переведення позивача на пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відсутні.
Суд визнає приведені висновки обґрунтованими, з огляду на наступне. 
Судом встановлено, що ОСОБА_2 з 15 березня 2008 року отримував пенсію за віком на пільгових умовах за списком №2, призначену на підставі статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Позивач 01 листопада 2023 року звернувся до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком в порядку, передбаченому Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Листом від 04 грудня 2023 року №0400-010304-8/194357 ГУ ПФУ повідомило позивача про відсутність підстав для призначення пенсії за віком з тих підстав, що позивач вже отримує пенсію за віком за списком №2, розраховану відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Спірним в цій справі є питання призначення пенсії за віком на загальних підставах, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особі, якій призначена пенсія за віком на пільгових умовах, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески, що передували року звернення за призначенням пенсії, тобто за 2020-2022 роки.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.
Згідно з пунктом другим розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) (в редакції, чинній на час первинного призначення пенсії позивачу) пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. 
До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення".
У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
Відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ (далі – Закон №1788-ХІІ, застосовується в редакції, чинній на час первинного призначення пенсії позивачу) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники,? ?зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.
Відповідно до частини першої статті 27 Закону № 1058-IV розмір пенсії за віком визначається за формулою: П = Зп*Кс, де: П - розмір пенсії, у гривнях; Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях; Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.
Згідно з частиною першою статті 40 Закону №1058-IV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.
За приписами частини другої статті 40 Закону № 1058-IV заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою:
Зп = Зс х (Ск : К), де:
Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях;
Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Тимчасово, з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року, заробітна плата (дохід) для призначення пенсії визначається із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016 та 2017 роки;
Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз1 + Кз2 + Кз3 + ... + Кзn );
К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.
Тобто при визначенні розміру пенсії за віком враховується показник Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.
За змістом частини першої статті 9 Закону № 1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Згідно зі статтею 10 Закону № 1058-IV особа, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один з цих видів пенсії за її вибором.
За частиною третьою статті 45 Закону 1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами ПФУ.
При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
Аналіз наведених норм свідчить, що частиною третьою статті 45 Закону №1058-ІV регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим законом, на інший. 
Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом №1058-ІV.
Вказане відповідає правовій позиції, викладеній Верховним Судом в подібних правовідносинах, зокрема, у постановах від 31 травня 2019 року у справі №314/272/17(2-а/314/33/2017) та від 31 березня 2020 року у справі №348/1296/17.
Позивачу у 2008 році призначена пенсія за віком із застосуванням норм одночасно двох Законів: Закону №1788-ХІІ в частині вимог до пенсійного віку та наявного трудового стажу та Закону №1058-IV щодо виду пенсії, розміру, підстав та порядку призначення.
Таким чином, у 2008 році згідно із Законом №1058-IV та окремими положеннями Закону №1788-ХІІ позивачу призначена пенсія за віком за Списком №2, а не інший вид пенсії, передбачений статтею 9 Закону №1058-IV.
Позивач стверджує, що при зверненні із заявою до відповідача після досягнення пенсійного віку (60 років) він набув право на переведення з одного виду пенсії на інший, оскільки пенсія йому первинно була призначена за Законом №1788-ХІІ, а в 2023 році він звернувся з заявою про переведення на пенсію за віком за Законом №1058-IV, який визначає інших порядок та умови призначення пенсії.
Суд визнає такі доводи безпідставними, оскільки особам, які мали право на пенсію на пільгових умовах відповідно до статті 13 Закону № 1788-ХІІ, передбачено не окремий вид пенсії, а пільгові умови надання пенсії, а саме пенсії за віком на пільгових умовах.
Втім, такий вид пенсії (пенсія за віком) та порядок її призначення здійснюється на умовах, що визначені Законом №1058-IV. 
Оскільки заява позивача до органу Пенсійного фонду від 01 листопада 2023 року фактично стосувалась того самого виду пенсії (пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2), яка вже призначена позивачу, то такий вид пенсії не може бути призначений повторно на підставі положень статті 40 Закону № 1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2020-2022 роки.
Субсидіарне застосування при призначенні пенсії позивача окремих положень Закону №1788-ХІІ щодо необхідних стажу та віку не свідчить про те, що така пенсія не є пенсією за віком за нормами Закону №1058-IV, адже пунктом другим розділу XV «Прикінцеві положення» цього Закону прямо передбачено визначення розміру та порядку призначення пенсії за віком на пільгових умовах із застосуванням Закону №1058-IV.
Саме цим такі пенсії відрізняються від пенсій за віком, призначених виключно за нормами Закону №1788-ХІІ (наприклад, трудові пенсії за вислугу років), адже цей закон передбачає інший порядок, зокрема, визначення розміру пенсії (стаття 19 Закону № 1788-ХІІ). 
Зважаючи на наведене, є безпідставним посилання позивача, що пенсія у 2008 році призначена відповідно до Закону №1788-ХІІ, а тому не призначалася відповідно до Закону №1058-IV.
Вирішальною у даній справі ознакою закону, за яким призначається пенсія, є наявність у такому законі норми, яка встановлює розмір пенсії, оскільки саме така норма визначає заробітну плату, що враховується при призначенні пенсії.
Фактичні обставини справи вказують на те, що розмір пенсії позивача визначений на підставі статей 27, 40 Закону №1058-IV.
Тому незалежно від пільгових умов призначення пенсії, призначена позивачу у 2008 році пенсія є пенсією за віком за Законом №1058-IV.
Правові висновки Верховного Суду, на які посилається позивач, не є релевантними до обставин справи, що розглядається. 
Так, у справі №528/196/17 (постанова Верховного Суду від 23 жовтня 2020 року) позивачу призначена пенсія відповідно до Закону № 1788-ХІІ, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії. Цим вказана справа відрізняється від справи, що розглядається, у якій призначення пенсії відбувалося одразу у розмірі, передбаченому Законом №1058-IV. 
У інших постановах позивачам призначені пенсії за вислугу років, розмір та порядок призначення яких також відрізняються від встановленого статтями 27, 40 Закону №1058-IV.
Є неприйнятними посилання позивача на дискримінаційне правове регулювання прав на пенсійне забезпечення різних категорій отримувачів пільгових пенсій, оскільки ці категорії знаходяться не у однаковому становищі, розмір пенсій залежить від закону, за яким він визначається (стаття 27 Закону №1058-IV або стаття 19 Закону №1788-ХІІ), та може суттєво відрізнятися.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про? ? відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Оскільки предметом позову в цій справі є дії (рішення) суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, тобто ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених цим пунктом.
Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2024 року в справі № 160/33798/23 залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2024 року в справі № 160/33798/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 22 травня 2024 року та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.
Повне судове рішення складено 22 травня 2024 року.
   
             Суддя-доповідач                                                                      В.А. Шальєва 

                               суддя                                                                      В.Є. Чередниченко 

                               суддя                                                                      Д.В. Чепурнов