19.04.24
33/812/194/24

Миколаївський апеляційний суд

Справа № 33/812/194/24                                Головуючий суду І інстанції
Категорія: ч. 1 ст. 173-2 КУпАП                        суддя Лященко В.Л.
Суддя апеляційного суду
Чебанова-Губарєва Н.В.

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2024 року                                                 м. Миколаїв

Суддя судової палати у кримінальних справах Миколаївського апеляційного суду Чебанова-Губарєва Н.В., 
за участю секретаря                        – Ткаченко Н.Ю.,
особи, яку притягнуто до 
адміністративної відповідальності        – ОСОБА_1 ,
захисників                                        – Українець С.В., Чепари В.Ф.,
потерпілої                                        – ОСОБА_2         

розглянула апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 лютого 2024 року якою 
ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Артем Приморського краю РФ, зареєстрований в АДРЕСА_1 , мешкає в АДРЕСА_2 , 
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 170 грн.

За постановою судді, 01.01.2024 р. о 00.50 год., громадянин ОСОБА_1 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , умисно вдарив по обличчю свою дружину ОСОБА_2 , яка проживає разом з ним, виражався на її адресу нецензурною лайкою, таким чином вчинив домашнє насильство фізичного та психологічного характеру, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

В апеляційній скарзі особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 просить скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Апелянт зазначає, що про свою незгоду з протоколом він одразу повідомив працівників поліції, зазначивши про це в протоколі та на окремому аркуші, який був доданий до протоколу. 
Вважає, що факти вчинення домашнього насильства, які є єдиною підставою для застосування обмежувального припису, не доведені жодними належними та допустимими доказами.
При цьому, пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не відповідають дійсності, у зв`язку з тим, що його дружина та дочка, за попередньою змовою, обмовили його. 
Зауважує, що в протоколі зазначено про те, що він пошкодив двері в будинку, при цьому в розділі заподіяна правопорушенням матеріальна шкода, зазначено «не завдано».
На думку апелянта, його вина повинна доводитись певними доказами, серед яких повинно бути показання з камер відеоспостереження, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису. пояснення належних свідків, а не просто однаковими поясненнями ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Ще однією підставою незаконності оскаржуваного судового рішення апелянт вважає те, що суддя місцевого суду провів судовий розгляд однобоко, зі звинувачувальним нахилом, грубо порушуючи його права не навіть викликавши та не допитавши його в судовому засіданні. 
В апеляційній скарзі міститься клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, мотивуючи яке апелянт зазначив, що про існування оскаржуваної постанови він дізнався випадково, від помічника іншого судді, повний текст якої йому був вручений в суді лише 19.03.2024 р., що свідчить про поважність причин пропуску строку на оскарження.

Заслухавши пояснення особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисників на підтримку апеляційної скарги, думку потерпілої, яка підтримала скаргу ОСОБА_1 , вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до наступного.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її захисником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, розгляд справи призначався на 11.01.2024 р. та 22.02.2024 р. Про розгляд справи 11.01.2024 р. ОСОБА_1 повідомлявся шляхом направлення SMS повідомлення, яке, відповідно довідці від 11.01.2024 р., не було доставлено з технічних причин у оператора мобільного зв`язку. Будь-яких інших даних щодо повідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи відносно нього, матеріали справи не містять, як і даних про направлення йому копії оскаржуваного рішення. 
Враховуючи наведене, вважаю причину пропуску ОСОБА_1 поважною, а тому, за можливе поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справі про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
При розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно належно з`ясовувати питання: чи було вчинене таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд вважає, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, підтверджується сукупністю зібраних по справі, досліджених судом першої інстанції та перевірених апеляційним судом доказів, яким дана правильна оцінка.

Диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачено, що вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, є умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.
Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян. Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких із зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання чи настання фізичної або психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі Закон) домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Пунктами 4 та 14 частини першої цієї ж статті визначено, що: економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи
Стаття 3 Закону визначає, що предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають у процесі запобігання та протидії домашньому насильству.
Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: подружжя; колишнє подружжя; мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; особи, які мають спільну дитину (дітей); батьки (мати, батько) і дитина (діти); та ін.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 661350 від 01.01.2024 р., о 00.50 год. 01.01.2024 р. в АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 умисно вдарив по обличчю свою дружину ОСОБА_2 , яка проживає разом з ним за вказаною адресою, а також нецензурно висловлювався в її сторону, чим спричинив фізичне та психологічне насильство. Відеофіксація на місці події здійснювалась за допомогою технічного приладу «Motorola VB-400 № 474002, 470573, 474672».
Викладені в протоколі обставини підтверджуються заявою ОСОБА_2 від 01.01.2024 р., в якій вона просить вжити заходів відносно її чоловіка ОСОБА_1 , який вчинив відносно неї домашнє насилля, письмовими поясненнями потерплої ОСОБА_2 та свідка ОСОБА_3 , відповідно яким, 01.01.2024 р., близько 00.50 год., між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 стався конфлікт у зв`язку з тим, що останній, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, почав кричати та шукати свою онуку, образливо чіпляючись до ОСОБА_2 , після чого вдарив її по обличчю, чим вчинив відносно неї домашнє насильство, а також відеозаписом з нагрудної камери працівників поліції, з якого вбачається, що ОСОБА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, поводив себе зухвало та агресивно, виражався на адресу працівників поліції нецензурною лайкою, в присутності працівників поліції образливо виражався на адресу своєї дружини ОСОБА_2 .

Наведені докази, які є належними й допустимими, зібрані у встановленому законом порядку, порушень при їх збиранні в ході розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Складений протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 з додержанням вимог ст. 256, 268 КУпАП, містить суть адміністративного правопорушення, опис встановлених обставин, містить зазначення суті порушення ОСОБА_1 , за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Таким чином, достовірність даних, викладених в протоколі та правдивість показань потерпілої, перевірені в судовому засіданні апеляційного суду, а тому в даному випадку, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 245, 251 КУпАП, об`єктивно з`ясував обставини даної справи і з урахуванням наявних та досліджених в судовому засіданні доказів, дійшов до правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено будь-яких даних, які би давали підстави вважати, що при проведенні перевірки та складанні щодо ОСОБА_1 протоколу за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, працівник поліції був упередженим та необ`єктивним, що в нього були підстави для фальсифікації протоколу чи обмови ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.

Крім того, в ході апеляційного розгляду справи не встановлено й жодних достовірних даних про те, що у потерпілої ОСОБА_2 та свідка ОСОБА_4 були підстави для обмови ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП адміністративного правопорушення, – такі дані не підтверджені будь-якими належними доказами, зокрема, відповідними процесуальними рішеннями компетентних органів, а при неможливості його постановлення – матеріалами розслідування.

З урахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги про те, що постанова ґрунтується лише на поясненнях потерпілої та свідка, будь-які інші докази його вини в матеріалах справи відсутні, апеляційний суд відхиляє як такі, що не спростовують факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення і будь-яким чином не впливають на висновок суду першої інстанції про наявність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. 
Будь-яких належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви в об`єктивності вищевказаних матеріалів справи, ОСОБА_1 не надано, не здобуто таких і під час апеляційного розгляду справи.

Інші доводи апеляційної скарги мають формальний характер та спрямовані на ухилення від адміністративної відповідальності за вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення.

При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст. 33 КУпАП, наклавши стягнення у межах, встановлених цим Кодексом, а призначене стягнення відповідає санкції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, –

п о с т а н о в и л а :

поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови.
Постанову судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 лютого 2024 року якою  ОСОБА_1  визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 , – без задоволення.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського
апеляційного суду                         Н.В. Чебанова-Губарєва