ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"08" травня 2024 р. м.Київ          Справа№ 911/1717/23
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Станіка С.Р.
суддів:            Тищенко О.В. 
                               Гончарова С.А. 
за участю секретаря судового засідання Щербини А.В. 
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу  Гребінківської селищної ради Васильківського району Київської області
на рішення           Господарського суду Київської області                         
від                                      12.10.2023
у справі                    № 911/1717/23 (суддя В.М. Бабкіна)
за позовом                Фізичної особи-підприємця Лопушинського Анатолія Романовича 
до                                      Гребінківської селищної ради Васильківської району Київської області 
про                               стягнення 49800,00 грн. заборгованості за договором підряду № 16-07/2021 від 02.09.2021
ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог
Фізична особа-підприємець Лопушинський Анатолій Романович (далі - ФОП Лопушинський А.Р., позивач) звернувся до Господарського суду Київської області з позовною заявою до Гребінківської селищної ради (далі - відповідач) про стягнення 49800,00 грн. заборгованості за договором підряду № 16-07/2021 від 02.09.2021.
Вказаний позов обґрунтовано обставинами невиконання відповідачем зобов`язань з оплати за виконані позивачем роботи за договором підряду № 16-07/2021 від 02.09.2021, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача 49800,00 грн. основного боргу, а також судові витрати, які складаються з судового збору та витрат на правову допомогу.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення
Рішенням Господарського суду Київської області від 12.10.2023 у справі № 911/1717/23 позовні вимоги задоволено повністю, а саме:
- стягнуто з Гребінківської селищної ради (08662, Київська обл., Білоцерківський р-н, смт. Гребінки, пр. Науки, 2, код 04359152) на користь Фізичної особи-підприємця Лопушинського Анатолія Романовича 49800 (сорок дев`ять тисяч вісімсот) грн. 00 коп. основного боргу, 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн. 00 коп. судового збору.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що за наслідком дослідження поданих до справи доказів, суд першої інстанції дійшов до висновку, що договір підряду № 16-07/2021 від 02.09.2022 було укладено між сторонами і роботи за ним на суму 49      800,00 грн. були виконані Фізичною особою-підприємцем Лопушинським А.В., проте зобов`язання відповідача з оплати робіт за договором залишилось невиконаним.
З огляду на викладене, суд першої інстанції вважає доведеними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 49      800,00 грн. заборгованості.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог Фізичної особи-підприємця Лопушинського А.Р. у повному обсязі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погоджуючись з ухваленим рішенням, відповідач -       Гребінківська селищна рада Васильківського району Київської області (14.11.2023 згідно штемпеля поштової установи на конверті, в якому направлено апеляційну скаргу) звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив суд рішення Господарського суду Київської області від 12.10.2023 у справі № 911/1717/23 скасувати повністю та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.
Узагальнені доводи апеляційної скарги щодо рішення суду першої інстанції зводяться до того, що судом першої інстанції при прийнятті рішення Господарського суду Київської області від 12.10.2023 у справі № 911/1717/23 були порушені норми матеріального та процесуального права, а тому оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що:
- в позовній заяві позивач вказує, що між сторонами укладено Договір підряду №16-07/2021 від 02.09.2021 на підставі якого було виконано роботи позивача вартістю 49      800,00 грн., суд першої інстанції в порушення норм ст. ст. 74,77 Господарського процесуального кодексу України погодився з твердженням позивача, всупереч тому, що матеріали справи № 911/1717/23 не містять двосторонньо підписаного договору підряду № 16-07/2021 від 02.09.2021;
- скаржник вказує, що між позивачем та відповідачем не укладався Договір підряду № 16-07/2021 від 02.09.2021, договірна ціна між сторонами не узгоджувалась, кошторис не узгоджувався, а тому позивач не може посилатись на даний договір, як на підставу своїх позовних вимог;
- позивач, як на підставу стягнення з відповідача заборгованості, подав до суду Акт №1 приймання виконаних будівельних робіт на суму 49      800,00 грн., що оформлений позивачем з порушенням вимог ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову  звітність в Україні», а саме, на Акті №1 відсутній обов`язковий напис (відмітка) про відмову в його підписанні однією із сторін;
- скаржник стверджує, що дефекти Акту №1 приймання виконаних будівельних робіт на суму 49      800,00 грн., мають правові наслідки, які призводять до того, що Акт №1 приймання виконаних будівельних робіт на суму 49      800,00 грн. не можуть слугувати належним та допустимим  доказом (ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України) наявності заборгованості у справі № 911/1717/23 так, як  оформлений позивачем не у відповідності до вищенаведених норм законів (матеріального права), що  в свою чергу не право позивачу для звернення до суду за захистом своїх  порушених прав, бо в нього відсутні акти виконаних робіт, що належним чином  оформлені та були надані (надіслані)  позивачем відповідачу для їх підписання;
-  скаржник зазначає, що суд першої інстанції, при винесенні  оскаржуваного рішення порушив норми матеріального права, а саме: ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та ст. 882 Цивільного кодексу України.

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу 
Відзив на апеляційну скаргу від позивача - Фізичної особи-підприємця Лопушинського А. Р. не надходив, проте, неподання відзиву на апеляційну скаргу не є перешкодою для її розгляду у відповідності до приписів ст. 263 Господарського процесуального кодексу України. 

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.11.2023, апеляційну скаргу Гребінківської селищної ради Васильківського району Київської області на рішення Господарського суду Київської області від 12.10.2023 у справі № 911/1717/23, передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді - Станік С.Р., суддів: Тищенко О.В., Гончаров С.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.11.2023 витребувано у Господарського суду Київської області матеріали справи № 911/1717/23. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою                         1                   розділу IV Господарського процесуального кодексу України, за апеляційною скаргою Гребінківської селищної ради Васильківського району Київської області на рішення Господарського суду Київської області від 12.10.2023 у справі № 911/1717/23.
17.01.2024 на виконання ухвали Північного апеляційного господарського суду з суду першої інстанції надійшли матеріали справи № 911/1717/23.
В свою чергу,       головуючий суддя Станік С.Р. з 21.12.2023 по 23.12.2023 включно перебував у відрядженні, з       25.12.2023 по 29.12.2022 включно, з 01.01.2024 по 19.01.2024 включно, з 22.01.2024 по 26.01.2024 включно перебував у відпустці, суддя Гончаров С.А. з 18.12.2023 по 23.12.2023 включно перебував у відрядженні, з       24.12.2023 по 29.12.2023 включно, з 01.01.2024 по 12.01.2024 включно, з 15.01.2024 по 26.01.2024 включно перебував у відпустці, суддя Тищенко О.В. з 16.01.2024 по 20.01.2024 включно перебувала у відрядженні, 22.01.2024 включно перебувала у відпустці і вирішення питання стосовно поданої апеляційної скарги здійснюється після виходу суддів з відпусток.
Разом з цим, згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі (Глава 1. Апеляційне провадження).
За правилами п. 1 ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік"       установлено у 2023 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі: для       працездатних осіб з 1 січня - 2684 гривень. 
Малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує: 268                         400,00 грн. (2684, 00 грн. * 100 = 268                         400,00 грн.) - станом на момент звернення з відповідним позовом та з апеляційною скаргою.
Враховуючи, що предметом позову у цій справі є вимога щодо стягнення      49800,00       грн., вказана справа, у відповідності до приписів Господарського процесуального кодексу України, відноситься до малозначних справ.
Частиною 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
Відповідно до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до п. п. 4, 5 ч. 3 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує категорію та складність справи, обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.01.2024 поновлено       Гребінківській селищній раді Васильківського району Київської області пропущений процесуальний строк на подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду м. Києва від 12.10.2023 у справі № 911/1717/23. Відкрито апеляційне провадження у справі № 911/1717/23 за апеляційною скаргою Гребінківської селищної ради Васильківського району Київської області на рішення Господарського суду Київської області від 12.10.2023. Розгляд апеляційної скарги Гребінківської селищної ради Васильківського району Київської області на рішення Господарського суду Київської області від 12.10.2023 у справі № 911/1717/23 вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Ухвала Північного апеляційного господарського суду від 29.01.2024 надіслана учасникам справи в електронному вигляді в їхні електронні кабінети в підсистемі «Електронний суд». 
У відповідності до вимог ч. 5      статті 6 Господарського процесуального кодексу України, суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).
Отже, учасники справи належним чином повідомлені про розгляд справи в порядку письмового провадження. 
Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 64/2022  від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, і воєнний стан неодноразово продовжувався відповідними Указами Президента України і твриває на даний час.  
Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом (частина перша); кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (частина друга).
Відповідно до статті 64 Конституції України права громадян на звернення до суду та отримання правничої допомоги не можуть бути обмежені, а мають реалізовуватися з урахуванням умов існуючого воєнного стану.
Таким чином, оскільки судова система має забезпечувати дотримання права на доступ до правосуддя і здійснення такого правосуддя, з метою дотримання прав учасників та забезпечення права на справедливий суд, дотримання принципу пропорційності, реалізації засад змагальності, враховуючи завдання господарського судочинства, з метою всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи у розумні строки, колегія суддів дійшла висновку про розгляд справи у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав, застосувавши ст.ст. 2, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3 Конституції України та ст. 2, 11 Господарського процесуального кодексу України, в умовах запровадженого воєнного стану.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
Як  зазначав позивач у позові, 02.09.2021 між Гребінківською селищною радою (замовник) та Фізичною особою-підприємцем Лопушинським А. Р. (виконавець) було укладено договір підряду № 16-07/2021, відповідно до п. 1.1 якого підрядник зобов`язується виконати за завданням замовника монтажні роботи по об`єкту: «Реконструкція системи опалення та зовнішньої теплової мережі ЦДЮТ в смт. Гребінки, просп. Науки, 82 Білоцерківського району Київської області», а замовник зобов`язується прийняти та оплатити вказані роботи, у порядку і на умовах цього договору.
При цьому, позивачем до позову додано примірник договору підряду № 16-07/2021 від 02.09.2021, який містить наступні умови: 
- п. 1.2 договору: підрядник виконує згідно з проектно-кошторисною документацією на свій ризик власними і залученими в установленому порядку силами та відповідними засобами всі передбачені цим договором та проектно-кошторисною документацією роботи, здає в обумовлені строки об`єкт в експлуатацію замовнику, усуває протягом гарантійного терміну експлуатації об`єкту недоліки, які зумовлені неякісним виконанням робіт; 
- п. 2.1 договору: загальна вартість робіт за даним договором погоджена та затверджена на основі протоколу погодження договірної ціни (Додаток № 1), що є невід`ємною частиною цього договору, та становить 49800,00 грн.; 
- п. 3.1 договору передбачено, що оплата виконаних робіт проводиться на підставі актів виконаних робіт, підписаних уповноваженими представниками замовника та підрядника: 
- п. 3.2 договору: розрахунки проводяться шляхом поетапної оплати замовником по факту виконаних робіт, при умові надходження коштів з джерел фінансування на даний об`єкт; 
-  п. 4.3 договору: замовник зобов`язаний по закінченню робіт, протягом 5 днів прийняти виконані роботи у підрядника, підписати акт приймання виконаних робіт за формами КБ-2в, та довідку вартості виконаних робіт за формою № КБ-3, або надати мотивовану відмову; 
- п. 4.4 договору: підписаний підрядником і замовником акт приймання виконаних робіт форми КБ-2 та довідка вартості виконаних робіт за формою № КБ-3 є підставами для проведення розрахунків між сторонами; 
-  пп. 6.1.4 п. 6.1 договору: замовник зобов`язаний здійснювати приймання та оплату належно виконаних підрядником робіт; 
- п. 11.1 договору: цей договір набирає чинності з дати його укладання і діє до 31.12.2021 р., у будь-якому разі договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань за цим договором. 
Також, позивачем до позову додано: 
- договірну ціну до договору в сумі на суму 49,8 тис. грн.;
- примірник протоколу погодження договірної ціни   на монтажні роботи по об`єкту: «Реконструкція системи опалення та зовнішньої теплової мережі ЦДЮТ в смт. Гребінки, просп. Науки, 82 Білоцерківського району Київської області» було визначено договірну ціну в розмірі 49800,00 грн.
-  Локальний кошторис на будівельні роботи № 2-1-1 на реконструкцію системи опалення ЦДЮТ в смт. Гребінки, просп. Науки, 82 Білоцерківського району Київської області; 
- підсумкову відомість ресурсів; 
- акт № 1 приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в на суму 49800,00 грн., довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати форми КБ-3 на суму 49800,00 грн., які містять підпис та печатку тільки Фізичної особи-підприємця Лопушинського А.Р.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що усі вищенаведені документи у відповідних графах не містять ні підпису уповноваженої особи відповідача (селищного голови, тощо)- Гребінківської селищної ради, ні печатки Гребінківської селищної ради. 
В свою чергу, позивач у позові наголошував, що він як підрядник виконав умови договору у строки в повному обсязі та направив замовнику акт виконаних робіт за формою КБ-2в до договору № 16-07/2021 від 02.09.2021 та довідку вартості виконаних робіт за формою № КБ-3 до договору № 16-07/2021 від 02.09.2021, що підтверджується описом вкладення у цінний лист № 0911200177277 від 30.12.2021, накладною № 0911200177277 від 30.12.2021.
Однак, на адресу підрядника від замовника не надійшли підписані зазначені вище акт та довідка, як і оплата за виконані роботи.
Фізичною особою-підприємцем Лопушинським А.Р. було направлено на адресу Гребінківської селищної ради претензію № 13 від 13.12.2022 щодо невиконання умов договору № 16-07/2021 від 02.09.2021 на виконання монтажних робіт, відповідно до якої підрядник зазначав, що зі сторони останнього роботи були виконані, але замовник не виконав своїх зобов`язань у відповідності до договору, а саме - не підписав акт виконаних робіт та не сплатив кошти за виконані роботи. Акт виконаних робіт та довідку вартості виконаних робіт було відправлено цінним листом 30.12.2021, однак замовником не було надано мотивовану відмову від підписання акту, як і письмову відповідь. На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України, Фізична особа-підприємець Лопушинський А.Р. вимагав від замовника протягом 7 календарних днів з дня отримання даної претензії перерахувати суму в розмірі 66693,80 грн. (з урахуванням пені) за вказаними реквізитами.
Гребінківською селищною радою було направлено на адресу Фізичної особи-підприємця Лопушинського А.Р. відповідь на претензію № 1386/03-19 від 27.12.2022, згідно якої Гребінківська селищна рада розглянула претензію щодо невиконання умов договору та повідомляла, що між Гребінківською селищною радою та Фізичною особою-підприємцем Лопушинським А.Р. було укладено договір підряду на виконання монтажних робіт від 02.09.2021, відповідно до пункту 1.2 Розділу 1 якого підрядник зобов`язався виконати роботи з реконструкції системи опалення та зовнішньої теплової мережі ЦДЮТ в смт. Гребінки, проспект Науки, 82, Білоцерківського району Київської області. Однак, роботи були виконані не в повному обсязі, у зв`язку з чим підряднику рекомендувалось звернутись до селищної ради з метою вирішення спору шляхом переговорів.
Позивач зазначає, що відповідачем не було здійснено оплати за виконані позивачем роботи, у зв`язку з чим Фізична особа-підприємець Лопушинський А.Р. звернувся з  позовом до суду першої інстанції про стягнення заборгованість у розмірі 49      800,00 грн. 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що за наслідком дослідження поданих до справи доказів, суд першої інстанції дійшов до висновку, що договір підряду № 16-07/2021 від 02.09.2022 було укладено між сторонами і роботи за ним на суму 49      800,00 грн. були виконані Фізичною особою-підприємцем Лопушинським А.В., проте зобов`язання відповідача з оплати робіт за договором залишилось невиконаним в сумі 49      800,00 грн. 
Проте, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне. 

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
Згідно зі статтею 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд       дійшов наступних висновків. 
Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.
Одночасно, цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.
Для виконання вимог ст. 86 Господарського процесуального кодексу України необхідним є аналіз доказів та констатація відповідних висновків за результатами такого аналізу. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Водночас 17.10.2019 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до Господарського процесуального кодексу та змінено назву ст. 79 ГПК України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування "вірогідність доказів".
Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.
Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом" ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".
Аналогічний підхід до стандарту доказування "вірогідність доказів" висловлено Касаційним господарським судом у постановах від 29.01.2021 у справі № 922/51/20, від 31.03.2021 у справі № 923/875/19, від 25.06.2020 у справі № 924/233/18.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що розгляд даної справи здійснюється в порядку, передбаченому нормами Господарського процесуального кодексу України, відповідно, і оцінка доказів у ній здійснюватиметься через призму такого стандарту доказування, як "баланс вірогідностей". 
Згідно приписів статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.
Так, у відповідності до ч. 1 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Згідно з ч. 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
Відповідно до ч. 7 статті 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.
Приписами статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У відповідності з ч. 1 статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.
Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові (ч. 2 ст. 837 Цивільного кодексу України).
Строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду (частина 1 статті 846 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ст. 854 Цивільного кодексу України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. 
Відповідно до частини 1 статті 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (частини 1 та 2 статті 640 Цивільного кодексу України).
Згідно з частиною другою статті 642 Цивільного кодексу України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.
Статтею 181 Господарського кодексу України визначено, що господарський договір укладається в порядку, встановленому Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом
Крім того, частиною 1 статті 180 Господарського кодексу України визначено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.
Частиною 2 статті 180 Господарського кодексу України визначено, що господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.
Частиною 3 статті 180 Господарського кодексу України визначено, що при укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.
Частиною 4 статті 180 Господарського кодексу України визначено, що умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості. Вимоги щодо якості предмета договору визначаються відповідно до обов`язкових для сторін нормативних документів, зазначених у статті 15 цього Кодексу, а у разі їх відсутності - в договірному порядку, з додержанням умов, що забезпечують захист інтересів кінцевих споживачів товарів і послуг.
Ч. 5 статті 180 Господарського кодексу України визначено, що ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. За згодою сторін у господарському договорі може бути передбачено доплати до встановленої ціни за продукцію (роботи, послуги) вищої якості або виконання робіт у скорочені строки порівняно з нормативними
В свою чергу, суд апеляційної інстанції, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, встановив, що примірник договору підряду № 16-07/2021 від 02.09.2021, договірну ціну до договору в сумі на суму 49,8 тис. грн.,  примірник протоколу погодження договірної ціни   на монтажні роботи по об`єкту: «Реконструкція системи опалення та зовнішньої теплової мережі ЦДЮТ в смт. Гребінки, просп. Науки, 82 Білоцерківського району Київської області» було визначено договірну ціну в розмірі 49800,00 грн., Локальний кошторис на будівельні роботи № 2-1-1 на реконструкцію системи опалення ЦДЮТ в смт. Гребінки, просп. Науки, 82 Білоцерківського району Київської області, підсумкову відомість ресурсів,  акт № 1 приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в на суму 49800,00 грн., довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати форми КБ-3 на суму 49800,00 грн.,  містять підпис та печатку тільки Фізичної особи-підприємця Лопушинського А.Р.,  і усі вищенаведені документи у відповідних графах не містять ні підпису уповноваженої особи відповідача (селищного голови, тощо)- Гребінківської селищної ради, ні печатки Гребінківської селищної ради, що в сукупності свідчить про відсутність погодження між сторонами як істотних умов договору,  обумовлених ч. 1-5 ст. 180 Господарського кодексу України,   обумовлених законом підстав для виникнення правовідносин підряду, так і відсутність документального підтвердження факту їх виконання позивачем та прийняття відповідачем на заявлену до стягнення суму у розмірі 49      800,00 грн.
При цьому, в матеріалах справи дійсно наявний примірник проекту договору підряду, датований 02.09.2021, який не містить ні підписів, ні печаток  зі сторони відповідача, є підписаним односторонньо позивачем, а тому він не є укладеним в розумінні вищенаведених приписів чинного законодавства, і сам факт його оформлення позивачем, незалежно від правових підстав його складання (зокрема і з підстав, обумовлених приписами Закону України «Про публічні закупівлі», розміщення на сайті системи Prozorro Звіту про договір про закупівлю укладений без використання електронної системи закупівлі)  жодним чином не свідчить про погодження сторонами шляхом укладення відповідного договору його умов, зокрема і істотних. Зокрема, права та обов?язки сторін виникають саме внаслідок укладення договору, а визначення особи переможцем певної закупівлі не звільняє сторін від обов?зку укласти відповідний договір, на виконання вимог вказаного закону. 
До того ж, суд першої інстанції зазначаючи про відомості, які ним встановлені з сайту Prozorro, як електронного доказу, припустився порушень ч. 7 ст. 82 Господарського процесуального кодексу, зокрема ,вказуючи про наявність інформації з сайту,  досліджуючи відомості сайту за певною закупівлею, не склав відповідний протокол про огляд доказу за місцем його знаходження. 
Також, зазначення відповідачем в відповіді на претензію від 27.12.2022 № 1386/03-19 про укладення між сторонами договору підряду № 16-07/2021 від 02.09.2021 - не є належним та допустимим доказом в розумінні ст. ст. 77, 76 Господарського процесуального кодексу України саме укладення між сторонами спору договору в розумінні частини 1 та 2 статті 640 Цивільного кодексу України, а обставини його неукладеності підтверджуються більш вірогідними в розумінні ст. 79 Господарського процесуального кодексу України доказами, наявними у справі. 
Ч. 1 ст. 844 Цивільного кодексу України визначено, що ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі.Якщо робота виконується відповідно до кошторису, складеного підрядником, кошторис набирає чинності та стає частиною договору підряду з моменту підтвердження його замовником.
Проте, як встановлено судом апеляційної інстанції, матеріали справи не містять саме двосторонньо узгодженого сторонами кошторису до договору, а отже, наданий позивачем примірник кошторису не набрав чинності в розумінні ч. 1 ст. 844 Цивільного кодексу України, і не створив правових наслідків, зокерема стверджуваних позивачем.
Передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими (ч. 4 ст. 882 Цивільного кодексу України).
Отже, передання і прийняття робіт на підставі підписаного в односторонньому порядку акта і виникнення за таким актом прав та обов`язків можливе                   за наявності реального виконання робіт                   за договором у разі неотримання обґрунтованої відмови про причини неприйняття робіт у строк, визначений договором (аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 910/11191/18, від 17.03.2021 у справі № 910/11592/19, від 17.08.2021 у справі № 910/16308/20).
При цьому, як свідчать матеріали справи, позивач на підтвердження проведення робіт за договором підряду № 16-07/2021 від 02.09.2021 надав до матеріалів справи цивільно-правовий договір № 1/2021-ЦПХ від 15.09.2021, укладений з ФОП Чумаченком В.М., предметом якого зазначено виконання ряду монтажних робіт по об`єкту "Реконструкція системи опалення та зовнішньої теплової мережі ЦДЮТ в смт. Гребінки, просп. Науки, 82 Білоцерківського району Київської області"; акт виконаних робіт від 30.09.2021 за цивільно-правовим договором № 1/2021-ЦПХ від 15.09.2021; видаткові накладні № 354 від 16.07.2021, № 5049 від 19.07.2021, № 371 від 22.07.2021, № 5017 від 16.07.2021 на підтвердження понесення витрат, дослідивши які суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вказані документи не є належними та допустимими доказами в підтвердження саме  виконання позивачем робіт, обумовлених договором підряду № 16-07/2021 від 02.09.2021, і подані позивачем документи підтверджують лише виникнення між позивачем та третьою особою певних правовідносин за укладеним саме між ними договором, і що не створює для відповідача жодних прав та обов?язків в розумінні вищенаведених приписів цивільного законодавства. 
Проте, суд апеляційної інстанції, дослідивши наявні у справі докази як кожен окремо, так і у їх сукупності, дійшов висновку, що матеріали справи не містять доказів в розумінні  ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України в підтвердження факту виконання позивачем та прийняття вдповідачем підрядних робіт на суму 49      800,00 грн., а надсилання позивачем відповідачу акту № 1 приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в на суму 49800,00 грн., довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати форми КБ-3 на суму 49800,00 грн.,  не є належним доказом в підтвердження виконання робіт на заявлену до стягнення суму, адже факт надсилання вказаних документів не спростовує обов?язок позивача довести як укладення договору, так і виконання безпосередньо підрядних робіт на заявлену до стягнення суму. 
При цьому, враховуючи те, що судом апеляційної інстанції встановлено, що акт № 1 приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в на суму 49800,00 грн. та  довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати форми КБ-3 на суму 49800,00 грн.,  не є належним доказом в підтвердження виконання робіт на заявлену до стягнення суму,  а тому їх оцінка стосовно оформлення реквізитів  в розумінні вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» - не має правового значення в контексті встановлених обставин. 
Отже, оскільки надані позивачем до позову  докази не є належними, допустимими, достовірними та більш вірогідними в розумінні ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України в підтвердження виникнення та/або наявності та/або існування між сторонами договірних правовідносин підряду в розумінні   ч.1 ст. 207, ст. 638, ст. 837, ст. 854  Цивільного кодексу України, ст. 180, 181 Господарського кодексу України, оскільки наведені докази, які і інші наявні у справі докази, не містять жодних ознак вчинення сторонами дій, спрямованих на виконання та прийняття робіт, зокрема і дій щодо конклюдентності. 
В свою чергу, висновки суду першої інстанції стосовно виникнення  між позивачем та відповідачем правовідносин підряду за договором підряду № 16-07/2021 від 02.09.2021  - визнаються судом апеляційної інстанції помилковими та такими, що  здійснені з неправильним застосуванням ч.1 ст. 207, ст. 638, ст. 837, ч. 1 ст. 844, ст. 854  Цивільного кодексу України, ст. 180, 181 Господарського кодексу України. 
Отже, суд апеляційної інстанції дослідивши наявні у справі докази як кожен окремо, так і у їх сукупності дійшов висновку, що матеріали справи не містять належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні ст. ст. 76-78 Господарського процесуального кодексу України в підтвердження як укладення відповідного договору, яким позивач обгрунтовує наявність у нього прав підрядника, та наявність у відповідача зобов?язань замовника, як не підтверджується і  вчинення обома сторонами спору обопільних конклюдентних дій, спрямованих на виникнення договірних правовідносин підряду, і відповідно, відсутність у відповідача зобов?язання по сплаті позивачу спірної суми у розмірі 49      800,00 грн. 
Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача 49      800,00 грн.  заборгованості за договором підряду  № 16-07/2021 від 02.09.2021   - не є законними та обгрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.
Усі інші міркування, доводи, заяви та обгрунтування учасників справи судом апеляційної інстанції враховані, проте є такими, що не впливають на висновки суду у даній постанові щодо оцінки спірних правовідносин в контексті ініційованого спору.  
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що учасникам справи було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах. 

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.
Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з`ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. 
Приписами ст. ст. 76, 77  Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. 
Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.  Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Статтею  86  Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Ч. 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 
1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що доводи, викладені скаржником в апеляційній скарзі, знайшли своє  підтвердження під час розгляду справи в апеляційному порядку, оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено при нез`ясуванні обставин, що мають значення для справи, за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, з неправильним застосуванням норм матеріального права (розумінні   ч.1 ст. 207, ст. 638, ст. 837, ч. 1 ст. 844, ст. 854  Цивільного кодексу України, ст. 180, 181 Господарського кодексу України)  та порушенням норм процесуального права (ст.ст. 76-79, ч. 7 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України), у зв`язку з чим на підставі п. 1-4  ч. 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України оскаржуване рішення  підлягає скасуванню в апеляційному порядку  з прийняттям  нового рішення про відмову у задоволенні позову Фізичної особи-підприємця Лопушинського Анатолія Романовича  до Гребінківської селищної ради про стягнення 49800,00 грн. заборгованості за договором підряду № 16-07/2021 від 02.09.2021,  за наведених у даній постанові підстав.  

Розподіл судових витрат
Пунктом 2 ч. 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
На підставі п. 2 ч. 1, ч. 14  ст. 129 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції здійснює розподіл судових витрат наступним чином: 
- судовий збір за подачу позову слід залишити за позивачем; 
- з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 4      026,00 грн. судового збору     за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 76-79, 86, 129, 233, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Гребінсківської селищної ради на рішення Господарського суду Київської області від 12.10.2023 у справі № 911/1717/23 - задовольнити.
2. Рішення Господарського суду Київської області від 12.10.2023 у справі № 911/1717/23 - скасувати.
3. Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову Фізичної особи-підприємця Лопушинського Анатолія Романовича  до Гребінківської селищної ради про стягнення 49800,00 грн. заборгованості за договором підряду № 16-07/2021 від 02.09.2021 - відмовити повністю. 
4. Судовий збір за подачу позову залишити за  позивачем.
5. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Лопушинського Анатолія Романовича ( АДРЕСА_1 , ідент. номер НОМЕР_1 )  на користь Гребінківської селищної ради (08662, Київська обл., Білоцерківський р-н, смт. Гребінки, пр. Науки, 2, код 04359152) 4      026 (чотири тисячі двадцять шість) грн. 00 коп. судового збору за подачу апеляційної скарги. 
6. Матеріали справи № 911/1717/23 повернути до Господарського суду Київської області, доручивши видати наказ на виконання п. 5 даної постанови.                                                                                                                                                                                                                         
          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку, строки та випадках, визначених ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                                      С.Р. Станік 
          
Судді                                                                                О.В. Тищенко

                                                                                            С.А.Гончаров