ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4865/24 Справа № 175/2708/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Бойко О.М. Суддя у 2-й інстанції - Демченко  Е. Л.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2024 року                колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

                головуючого – судді Демченко Е.Л.
                суддів – Барильської А.П., Макарова М.О. 

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на додаткове рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1  до ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 про стягнення грошових сум, - 

в с т а н о в и л а:

       У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення грошових сум. 
       Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02 жовтня 2023 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення грошових сум.
       06 жовтня 2023 року представник відповідачки ОСОБА_2 - адвокат Ліфлянчик С.І. звернувся до суду першої інстанції із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі та просив суд стягнути з позивачки ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати, які складаються із витрат на правову допомогу за договором №09/11/22 про надання правової допомоги від 09 листопада 2022 року у розмірі 23 000 грн. 
       Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2023 року залишено без задоволення заяву представника відповідачки ОСОБА_2 – адвоката Ліфлянчика С.І. про ухвалення додаткового рішення.
       Постановою Дніпровського апеляційного суду від 30 січня 2024 року апеляційну скаргу представника відповідачки ОСОБА_2 — адвоката Ліфлянчика С.І. задоволено частково. Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2023 року про відмову в ухваленні додаткового рішення скасовано і направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
       Додатковим рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2024 року заяву представника відповідачки ОСОБА_2 – адвоката Ліфлянчика С.І. про ухвалення додаткового рішення задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені нею судові витрати по справі, витрачені на правничу допомогу у розмірі 23 000 грн.
       В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати додаткове рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення відмовити. 
       Апеляційна скарга мотивована тим, що 23 000 грн. витрат на адвоката є неспівмірною сумою, зважаючи на ціну позову. Вказані витрати є безпідставно завищеними та не відповідають критерію розумності та необхідності. 
       11 квітня 2024 року представник відповідачки ОСОБА_2 – адвокат Ліфлянчик С.І. надав відзив на апеляційну скаргу, в якому, зазначаючи про законність та обґрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вказує, що всі витрати є доведеними та необхідними, а позивачка просто маніпулює тим, що через невелику ціну позову справа є нескладною. Якщо позивачка знайшла кошти на сплату судового збору та на оплату послуг свого адвоката, то знайде кошти і не компенсацію відповідачці вимушені витрати на професійного адвоката. 
       Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
       Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч.1 ст.369 ЦПК України). 
       Зважаючи на те, що ціна позову становить 58 509,80 грн., оскаржується додаткове рішення про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 23 000 грн., розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
       Перевіривши законність та обґрунтованість додаткового рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а додаткове рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення з наступних підстав.
       Ухвалюючи додаткове рішення по справі суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення заяви представника відповідачки ОСОБА_2 – адвоката Ліфлянчика С.І. та стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 23 000 грн.
       Колегія суддів не погоджується із висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
       Згідно п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Частиною 3 вказаної статті передбачено, що суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви.
       Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
       Зазначені положення застосовуються і до розгляду справ в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи.
       Виходячи зі змісту частини восьмої статті 141 ЦПК України, сторона може подати докази на підтвердження розміру витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, у тому числі і після судових дебатів, але виключно за сукупності двох умов: по-перше, ці докази повинні бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, і по-друге, сторона зробила відповідну заяву про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів.
       Зазначене узгоджується із положенням частини першої статті 182 ЦПК України про те, що учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань при розгляді справи судом.
       Тобто саме зацікавлена сторона повинна вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
       Згідно зі статтею 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
       Дія договору про надання правової допомоги припиняється його належним виконанням (частина перша статті 29 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
       Цивільним процесуальним законом визначено критерії, які необхідно застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу у справі.
       Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
       За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
       Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
       Частиною 4 ст.137 ЦПК України також передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони або публічним інтересом до справи.
       У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст.137 ЦПК України).
       Відповідно до ч.6 ст.137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
       Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
       Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).
       У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина восьма, дев`ята статті 139 ЦПК України).
       Аналогічні положення містить частина шоста статті 137 ЦПК України, згідно з якою обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
       Отже, принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтувати наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
       Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі №14-382цс19 та у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21.
       Відповідно до пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. 
       Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено в п.95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26 лютого 2015 року, п.88 Рішення у справі Меріт проти України від 30 березня 2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
       Аналізуючи вказані норми ЦПК України про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, Верховний Суд у своїй постанові від 27 липня 2022 року по справі №686/28627/18 дійшов висновку, що до понесених стороною витрат на професійну правову допомогу відносяться як витрати, які оплачені стороною/третьою особою до моменту заявлення вимоги про їх відшкодування так і ті, які будуть оплачені нею в майбутньому, якщо це відповідає умовам договору.
       Тобто нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п.п.33-34,37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі №910/12876/19).
       Як вбачається з матеріалів справи, інтереси відповідачки ОСОБА_2 у даній справі представляє адвокат Ліфлянчик С.І., який діє на підставі ордеру на надання правничої допомоги, серії АЕ № 1019289, від 17 листопада 2022 року та договору про надання правової №09/11/22 від 09 листопад 2022 року.
       Відповідно до п.1 договору про надання правової №09/11/22 від 09 листопада 2022 року, укладеного між ОСОБА_2 та адвокатом Ліфлянчиком С.І., клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання щодо надання правової допомоги, а саме: підготовка, оформлення та подання відзиву/письмових пояснень на позовну заяву ОСОБА_1 про стягнення грошових сум (справа №175/2708/22); представлення інтересів клієнта у судових засіданнях по розгляду вказаної справи.
       Встановлено, відповідно до п.3 договору про надання правової №09/11/22 від 09 листопада 2022 року вартість послуг передбачених п.1.1 цього договору (гонорар) складає: підготовка, оформлення та подання відзиву/письмових пояснень на позовну заяву ОСОБА_1 про стягнення грошових сум (справа №175/2708/22) — 8 000 грн.; представлення інтересів клієнта у судових засіданнях по розгляду вказаної справи — 3 000 грн. за кожне судове засідання. 
       Адвокатом підготовлено та подано відзив (8 000 грн.), прийнято участь у судовому засіданні 01 грудня 2022 року, 20 березня 2023 року, 26 квітня 2023 року, 27 червня 2023 року та 02 жовтня 2023 року (15 000 грн). Усього надано послуг на 23 000 грн. 
       Водночас, позивачка до суду першої інстанції подавала клопотання про необґрунтованість витрат у розмірі 23 000 грн., про що вказувала і у апеляційній скарзі. 
       Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи (складання та подання відзиву, участь у судових засіданнях, зокрема, 01 грудня 2022 року судове засідання не відбувалося, справа була відкладена, судове засідання 20 березня 2023 року тривало 5 хвилин, 26 квітня 2024 року судове засідання тривало 15 хвилин, 27 червня 2023 року судове засідання тривало 45 хвилин та у ньому було закрито підготовче провадження, 02 жовтня 2023 року судове засідання тривало 40 хвилин), принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності подання відповідних клопотань та значимості таких дій у справі, колегія суддів дійшла до висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення, стягнення з позивачки на користь відповідачки ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 грн.
       Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів, –

п о с т а н о в и л а:

       Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.

       Додаткове рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2024 року скасувати і ухвалити нове судове рішення. 

       Заяву представника відповідачки ОСОБА_2 — адвоката Ліфлянчика Станіслава Ігоровича про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

       Стягнути з  ОСОБА_1 (РНОКПП ( НОМЕР_1 ) на користь  ОСОБА_2 (РНОКПП  НОМЕР_2 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000 грн.

       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів. 

       Повний текст постанови складено 03 червня 2024 року.

               Головуючий:                                                Е.Л.Демченко

               Судді:                                                        А.П.Барильська 

                                                                                М.О.Макаров