Номер провадження: 33/813/299/24
Номер справи місцевого суду: 522/3982/23 
Головуючий у першій інстанції Іоніді К.В. 
Доповідач Назарова М. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2024 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Назарової М.В.,
за участю секретаря – Лупши В.В.,
захисника Чернега В.М.,
особи, що притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань
апеляційну скаргу захисника Дударенка Сергія Віталійовича в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 на постанову Приморського районного суду м. Одеса від 11 грудня 2023 року у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, місце проживання: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

                                       в с т а н о в и в:

Постановою Приморського районного суду м. Одеса від 11 грудня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 536,80 грн.
ОСОБА_1 постановою суду визнано винуватим у тому, що він 02.02.2023 о 18.13 год., у м. Одеса, вул. Армійська 17, керував т/з Nissan Leaf, д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці та у медичному закладі у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив п. 2.5. Правил дорожнього руху (далі - ПДР), відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Не погоджуючись із вказаною постановою суду першої інстанції, захисник Дударенко С.В. звернувся до суду із апеляційною скаргою в інтересах ОСОБА_1 , в якій просить постанову суду скасувати, провадження по справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що постанова суду є незаконною, при її ухваленні судом не досліджено всіх обставин справи, які мають суттєве значення для її правильного вирішення, зокрема, суд, проігнорував заявлене захисником клопотання про залучення до участі у справі прокурора та розглянув справу без участі сторони обвинувачення у справі, якій притаманні ознаки кримінального обвинувачення, що не відповідає практиці Європейського суду з прав людини та висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 30 серпня 2023 року у справі № 208/712/19 та в Окремій думці суддів до цієї ж постанови від 30 серпня 2023 року. 
Також вказує, що судом прийнято до уваги лише частину відеозапису з БК 471715 та не надано оцінку відсутності на диску відеозапису з БК 473736, який зазначено у протоколі і є його невід`ємною частиною, зокрема, не було враховано, що частина відеозапису з бодікамери поліцейського № 473736, де ОСОБА_1 після складення поліцейським протоколу заперечує керування автомобілем та пропонує пройти медичне дослідження на стан алкогольного сп`яніння, у чому йому було відмовлено у зв`язку зі складенням протоколу, не була навмисно записана на диск, оскільки, на його думку, містить невигідні для Управління патрульної поліції факти; ОСОБА_1 одразу ж після складення протоколу пройшов медичне обстеження в закладі охорони здоров`я – Одеському обласному бюро судово-медичної експертизи, за результатами проведення медосвідування № 19041968/02.23 зроблено висновок, що при дослідженні наданих (під контролем 02.02.2023 року між 19:54-20:01 год.) ОСОБА_1 біологічних середовищ – слині і сечі, етиловий спирт не виявлений і на весь час проходження даного наркологічного медосвідування у нього не виявлено факту попереднього вживання алкоголю, ознак алкогольного сп`яніння і (або) наслідків після такого стану (залишкових явищ), а тому він був тверезим; у ОСОБА_1 не було взято пояснень під час складення протоколу про адміністративне правопорушення, як і не надано такої можливості написати пояснення у протоколі; поліцейськими не було зафіксовано факту перебування або навіть сидіння за рулем ОСОБА_1 і такого не вбачається із відеозапису з БК № 471715.
В судовому засіданні захисник Чернега В.М. та особа, що притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити. 
ОСОБА_1 пояснив, що у зазначені у протоколі місці та час вказаним транспортним засобом не керував, а вийшов з квартири до автомобіля, щоб допомогти дружині занести пакунки з покупками додому. В цей час до автомобіля раптово під`їхали працівники поліції, яких викликали сусіди і які почали стверджувати, що саме він керував транспортним засобом та має ознаки алкогольного сп`яніння. Після цього поліцейські вимагали пред`явити посвідчення водія та, щоб він пройшов огляд на стан сп`яніння. У зв`язку із зазначеною поведінкою поліцейських він розгубився та не знав, що робити. Вважає, що передбачених законом підстав для проведення його огляду на стан алкогольного сп`яніння не було, оскільки транспортним засобом він не керував.
Заслухавши доповідь судді, осіб, що брали участь у розгляді справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного.
Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно з положеннями ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Отже, відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, утворює самостійний склад, передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до вимог п. 2.5. Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (із змінами та доповненнями), водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
З огляду на визначену ст. 266 КУпАП процедуру особи, які керують транспортними засобами, тощо і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Такий огляд, за змістом частини другої вказаної норми, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Частиною третьої статті 266 КУпАП визначено, що у разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, тощо на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разу незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
Процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, визначає Інструкція, затверджена наказом МВС, МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735.
Відповідно до пунктів 2, 6, 7 Розділу І Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Згідно п. 6 Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування Міністерством охорони здоров`я та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
Згідно п. 7 Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - заклад охорони здоров`я).
Відповідно до ч. 2 п. 9 "Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду", що затверджений постановою КМУ від 17.12.2008 № 1103, зі змінами, працівники поліції забезпечують доставку осіб, які мають бути оглянуті, до найближчого закладу охорони здоров`я, не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.
Визнаючи винним правопорушника ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд вважав доведеною його вину зібраними в справі доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 426447 від 02 лютого 2023 року, доданим до матеріалів справи відеозаписом з портативного відеореєстратора поліцейського № 471715.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим, а вищезазначені вимоги закону судом першої інстанції виконані в повному обсязі.
Так, судом першої інстанції встановлені обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, на підставі яких суд зробив висновок про доведеність вчинення останнім інкримінованого йому адміністративного правопорушення, з яким погоджується апеляційний суд, оскільки такий висновок суду об`єктивно підтверджується належним чином дослідженими судом доказами в їх сукупності, що містяться в матеріалах справи, зокрема:
- протоколом про адміністративне правопорушення від 02 лютого 2023 року серії ААД № 426447, який відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, яким зафіксовано дату, місце та обставини вчинення правопорушення, а саме - відмова ОСОБА_1 як водія транспортного засобу, у якого наявні запах алкоголю з порожнини роту, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці за допомогою газоаналізатора Драгеру та в медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР. Вказаний протокол підписаний особисто ОСОБА_1 , який з протоколом ознайомлений, претензій не має, пояснення не надавав;
- відеозаписом з БК № 471715, що міститься в матеріалах справи, який було оглянуто в ході розгляду справи, з якого вбачається, що ОСОБА_1 не заперечував, що керував транспортним засобом та вживав алкогольні напої, пояснивши, що «виїздив з двору» (мовою оригіналу), на запитання поліцейського чи вживав алкогольні напої відповів: «Трошки є» (мовою оригіналу) та на прохання працівника поліції пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою приладу «Драгер» на місці зупинки або в закладі охорони здоров`я відмовився шляхом стверджувальної відповіді «Так», вказавши: «знаю, що воно є» (мовою оригіналу) (час: 18:12:16 хв., 18:12:24 хв., 18:12:33 хв., 18:13:10 хв).
Сукупність вищевказаних доказів засвідчують відмову ОСОБА_1 як особи, яка керувала транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, від проходження огляду, встановленого законом, що є підтвердженням об`єктивної сторони скоєного останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке виразилося у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, що є самостійним складом адміністративного правопорушення.
Судом вірно враховано у якості доказу долучений до матеріалів адміністративної справи на оптичному диску відеозапис з БК № 471715, з якого вбачається, що співробітники поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення діяли згідно до вимог чинного законодавства та у відповідності до процедури проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан сп`яніння та оформлення результатів такого огляду.
З відеозапису також вбачається, що ОСОБА_1 на вимогу поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Драгер відмовився, як і відмовився пройти такий огляд в медичному закладі. Відеозапис є об`єктивним доказом по справі, незалежним від суб`єктивного сприйняття будь якої особи та на якому зафіксовано достовірну, повну та переконливу фіксацію відповідних подій. У виконання вимог ст. 266 КУпАП та ст. ст. 31, 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський використав технічні засоби з метою відеофіксації подій та долучив відеозапис як доказ до протоколу про адміністративне правопорушення, про що зроблений відповідний запис в протоколі, та який в подальшому був підписаний безпосередньо ОСОБА_1 . Таким чином, наданий працівниками поліції відеозапис апеляційний суд визнає належним та допустим доказом по справі, та бере його до увагу. 
Апеляційний суд не приймає до уваги твердження ОСОБА_1 про те, що в матеріалах справи відсутній відеозапис з БК № 473736, який зазначений в протоколі про адміністративне праовопрушення, з огляду на те, що досліджений судом відеозапис з БК № 471715, який також долучено як доказ до протоколу про адміністративне правопорушення, відображає із достатньою повнотою стан водія ОСОБА_1 , його поведінку, а також процедуру проведення огляду водія, його пояснення щодо факту керування транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, а також зафіксовано факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння як на місці зупинки, так і в медичному закладі. Отже, з відео в повній мірі вбачається, що співробітники поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення діяли згідно до вимог чинного законодавства та у відповідності до процедури проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного сп`яніння та оформлення результатів такого огляду.
Щодо доводів апеляційної скарги про незалучення судом за клопотанням захисту до участі у справі прокурора та як наслідок - розгляд справи без участі сторони обвинувачення у справі, якій притаманні ознаки кримінального обвинувачення, та незастосування судом практики Європейського суду з прав людини та висновків Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 30 серпня 2023 року у справі № 208/712/19 та в Окремій думці суддів до цієї ж постанови від 30 серпня 2023 року, апеляційний суд зазначає.
У постанові від 30 серпня 2023 року у справі №208/712/19, на яку посилається сторона захисту, Велика Палата Верховного Суду виснувала, що суд вжив передбачених законом заходів для забезпечення участі в розгляді справи заявника та його захисника, однак сторона захисту фактично відмовилась від реалізації вказаного права. Оскільки ніхто з учасників процесу до суду не з`явився, то усного слухання справи не відбулося, а застосована судом процедура по суті мала характер письмового провадження.
Матеріали провадження не містять жодних даних (інших, ніж встановив ЄСПЛ у рішенні в справі «Бантиш та інші проти України») про можливу необ`єктивність чи упередженість судді, який визнав водія винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, і заявник та захисник відповідних даних не наводять. Не встановлено у справі й існування будь-яких особистих чи інших позапроцесуальних зв`язків судді зі службовими особами, які направили до суду матеріали справи про адміністративне правопорушення та/або були заінтересовані у її результатах. Жодних підстав для обґрунтованого припущення протилежного поведінка судді і зміст прийнятого ним рішення не дають.
Уповноважений орган Національної поліції на стадії досудового оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення фактично виконував функцію обвинувачення та разом із протоколом скерував до суду одержані ним письмові докази.
Як видно з матеріалів даної справи, що переглядається в апеляційному порядку, будучи належним чином повідомлені про час і місце судового засідання, заявник та його захисник брали участь у розгляді справи та надавали пояснення по суті правопорушення, суд не вчиняв жодних процесуальних дій, ініціювання чи здійснення яких у змагальній судовій процедурі належало б до повноважень сторони обвинувачення. 
В основу винесеної постанови суд поклав письмові матеріали, надані уповноваженим правоохоронним органом (протокол про адміністративне правопорушення, відезапис з БК).  
Долучені до справи письмові докази були зібрані й задокументовані органом Національної поліції без участі суду. Дії судді і застосована ним процедура жодним чином не вплинули і не могли вплинути на формування сукупності доказів вчинення адміністративного правопорушення.
У справі «FIGURKA v. Ukraine»  (№ 28232/22) ЄСПЛ сформулював позицію, відповідно до якої відсутність сторони обвинувачення під час апеляційного перегляду судом постанови про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за умови дотримання об`єктивного та суб`єктивного критеріїв безсторонності суду, не порушує ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також урахував предмет цієї справи, який стосувався незначного порушення правил дорожнього руху, за яке не передбачено покарання у вигляді позбавлення волі – категорії правопорушень, до яких гарантії ст. 6 Конвенції в її кримінальному аспекті з повною суворістю не застосовуються. 
З огляду на викладене, розглянувши справу і прийнявши рішення на основі повного, всебічного, об`єктивного й неупередженого дослідження й аналізу матеріалів, направлених правоохоронним органом, доводів та аргументів сторони захисту, суд діяв виключно у межах власної функції - відправлення правосуддя, а тому невирішення питання про участь прокурора у розгляді справи не впливає на правильно вирішене судом питання про навність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Як помилковим є і посилання в скарзі на те, що у ОСОБА_1 не було взято пояснень під час складення протоколу про адміністративне правопорушення, як і не надано такої можливості написати пояснення у протоколі, оскільки спростовуються протоколом про адміністартивне правопорушення, у графі якого «Пояснення особи, яка притягається до адміністартивної відповідальнсоті, по суті порушення» зазначено: «не надавав», наведене засвідчене підписом ОСОБА_1 , тобто особа на власний розсуд розпорядилася своїми правами надавати або не надавати письмові пояснення. Крім того, з відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 на запитання поліцейських, які пояснили, що причиною зупинки було звернення громадян про те, що він в стані алкогольного сп`яніння перегородив дорогу, відповів, що лише виїздив з двору та не заперечував, що вживав алкогольні напої, чим і обгрунтував свою відмову від проходження огляду на стан сп`яніння (18:12:24, 18:13:10). При цьому поліцейським було роз`яснено ОСОБА_1 , що за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння щодо нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП.
Апеляційний суд відхиляє доводи заявника про те, що він не керував транспортним засобом і автомобіль перегородив шлях іншим авто, оскільки хоча із запису і вбачається, що транспортний засіб перебував у нерухомому стані, але з включеними фарами та на проїзній з двору частині вулиці, а сам ОСОБА_1 стояв на вулиці біля автомобіля, і він не заперечував керування автомобілем, не заперечував озвучену працівником поліції підставу зупинки транспортного засобу – звернення громадян, а також пояснив, що здійснював виїзд з двору.
В протоколі про адміністративне правопорушення, зокрема, у верхньому правому куті, міститься інформація, засвідчена підписом, про те, що «керування передано ОСОБА_2 , ОІА НОМЕР_2 ». 
Апеляційний суд також погоджується з висноками суду першої інстанції та не приймає до уваги наданий стороною захисту як доказ результат проведення медосвідування № 19041968/02.23, оскільки всупереч ст. 266 КУпАП такий висновок було складене не у передбаченому законом порядку, визначеним Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, без обов`язкової участі поліцейського та не звільняє від відповідальності ОСОБА_1 за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що і утворює самостійний склад, передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Тобто намагання ОСОБА_3 довести те, що він не перебував у стані алкогольного сп`яніння, не стосується предмету доказування по справі, яким є саме відмова від проходження певного огляду на стан сп`яніння на вимогу поліцейського, за умови у останнього певного припущення про перебуванні водія у такому стані. І таке проходження огляду є обов`язком водія.
Отже, по справі не встановлено таких обставин, які б стали підставою для скасування судового рішення.
Суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке підтверджується доказами дослідженими в їх сукупності та з точки зору їх достатності під час розгляду матеріалів адміністративної справи.
Доводи, наведені в апеляційній скарзі, висновку суду першої інстанції не спростовують, оскільки є необґрунтованими, спростовуються матеріалами справи та оцінюються судом як такий спосіб захисту, що має на меті безпідставне уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.
Таким чином, порушень норм матеріального та процесуального права, які б були підставою для скасування постанови суду при її перегляді, апеляційним судом не встановлено.
Інших доводів апеляційна скарга не містить.
З огляду на вищенаведене, підстав для скасування постанови суду і закриття провадження по справі з наведених в апеляції мотивів апеляційний суд не вбачає, а тому вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 285, 294 КУпАП, апеляційний суд,

                                       п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника Дударенка Сергія Віталійовича в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Приморського районного суду м. Одеса від 11 грудня 2023 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду                                        М.В. Назарова