15.04.24
22-ц/812/388/24
Провадження № 22-ц/812/388/24
ПОСТАНОВА
Іменем України
15 квітня 2024 року                                                        м. Миколаїв
                                                                                справа № 484/5337/23
Миколаївський апеляційний суд у складі:
головуючого Коломієць В.В.
суддів Самчишиної Н.В., Серебрякової Т.В.,
із секретарем судового засідання Андрієнко Л.Д.,
переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області, ухвалене 27 грудня 2023 року під головуванням судді Шикері І.А., повний текст судового рішення 
У С Т А Н О В И В:
У вересні 2023 року  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 , діючи через свого представника - адвоката Таргоній В.М., звернулися до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Укрзалізниця») про відшкодування моральної шкоди.
Позивачі зазначали, що ІНФОРМАЦІЯ_1 на 138 км пікет 4 непарної колії перегону «Первомайськ на Бузі - Кінецьпіль» пасажирський електровоз ВЛ - 40 У №1412-1 у складі пасажирського потягу № 6603 ТЧ - 2 Подільськ під керуванням машиніста ОСОБА_5 скоїв наїзд на ОСОБА_6 , який в результаті отриманих тілесних ушкоджень загинув. Внаслідок смерті ОСОБА_6 позивачам завдано моральної шкоди, вони втратили близьку людину (чоловіка, батька), з якою мали міцні сімейні зв`язки, в зв`язку з чим позбавлені можливості отримувати від нього підтримку та допомогу як моральну так і матеріальну, не зможуть отримати від нього пораду, розділити святкування радісних подій у житті. Їх сталий життєвий устрій непоправно змінено. Смерть ОСОБА_6 викликала необхідність докладати додаткових зусиль для організації свого життя та побуту. Крім того, позивач ОСОБА_3 є інвалідом з дитинства, отже, потребує більшої підтримки та допомоги, через смерть батька. Посилаючись на викладене, з врахуванням тривалості та глибини страждань, позивачі просили стягнути з АТ «Укрзалізниця» на їх користь по 200 000 грн кожному в рахунок відшкодування моральної шкоди.
У відзиві на позовну заяву АТ «Укрзалізниця» зазначало, що за результатами службового розслідування комісією з розслідування смертельного травмування ОСОБА_6 вантажним поїздом №6603, який стався ІНФОРМАЦІЯ_1 о 07 год 15 хв, на 138 км пікет 4 непарної колії перегону «Первомайськ на Бузі - Кінецьпіль» було складено Акт ЦРБО-2 від 09.01.2021, відповідно до якого зокрема, встановлено, що 31.12.2020 о 07.15 год., під час слідування поїзда № 6603 ТЧ - 2 Подільськ на 138 км пікет 4 непарної колії перегону «Первомайськ на Бузі - Кінецьпіль», машиніст ОСОБА_5 застосував екстрене гальмування для попередження наїзду на двох чоловіків, які почали перебігати колію безпосередньо перед потягом, проте через незначну відстань, наїзд попередити не вдалося і було смертельно травмовано  ОСОБА_6 . Причиною випадку є порушення потерпілим п.п.2.1, 2.2, 2.3, 2.5, 2.6, 2.10 «Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України», затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 19.09.1998 року № 54. Отже, потерпілий грубо порушив вищевказані Правила та перебував у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується висновком експерта № 1 від 02.01.2021 року, відповідно до якого, у ОСОБА_6  було виявлено 0,38 проміле алкоголю у крові. Відсутність вини робітників залізничного транспорту підтверджується постановою Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області від 07 квітня 2021 року про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. На відміну від автомобільного транспорту об`їхати потерпілого потяг не має можливості, оскільки за своїми технічними можливостями він не може різко зупинитись, а тому має великий гальмівний шлях, на який машиніст вплинути не може. Крім того, відповідач вважає, що позивачами не надано доказів, які б підтверджували спричинення їм моральної шкоди у заявленому розмірі. З врахуванням наведеного, просило відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. 
Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 грудня 2023 року позов задоволено частково. Стягнуто з АТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 200 000 грн. Стягнуто з АТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_2 100 000 грн. Стягнуто з АТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_3 200 000 грн. Стягнуто з АТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_4 100 000 грн. В решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто з АТ «Укрзалізниця» на користь держави 4294 грн 40 коп. судового збору.
Рішення суду мотивовано тим, що внаслідок смерті  ОСОБА_6 , яка настала від дії джерела підвищеної небезпеки, власником якого є АТ «Українська залізниця», позивачам завдано моральної шкоди. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що якщо шкода спричинена не з вини відповідача, а з необережності самого потерпілого, вказане не є підставою для відмови у захисті порушеного права, оскільки власник (володілець) джерела підвищеної небезпеки відповідає за шкоду без врахування вини, та може бути звільнений від такої відповідальності лише спричинення шкоди за наслідками непереборної сили або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди, проте обставин непереборної сили або умислу потерпілого колегією суддів із матеріалів справи не встановлено.
В апеляційній скарзі АТ «Укрзалізниця» посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просило скасувати рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 грудня 2023 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначав, що суд не врахував, що слідством у кримінальному провадженні було встановлено, що потерпілий перебував у стані алкогольного сп`яніння і дана обставина, на думку відповідача, безпосередньо причинно пов`язана з наслідками, що настали. Також потерпілий знехтував Правилами безпеки громадян на залізничному транспорті перебігаючи залізничні колії на перегоні, де швидкість потягу значно більша ніж у місцях встановлених спеціально для перетину залізничних колій. При визначенні розміру моральної шкоди з`ясовується характер правопорушення; глибина фізичних та душевних страждань, яка визначається в залежності від особистих властивостей психіки потерпілого та характеру шкоди, яка завдана позивачу; погіршення його здібностей або позбавлення його можливості їх реалізації; ступінь вини відповідача тощо. Отже суд має брати до уваги як форму вини завдавача шкоди (умисел або необережність), так і наявність вини в тому числі і у формі необережності самого потерпілого, а також інші обставини, що мають істотне значення (тривалість страждань, істотність вимушених змін у способі життя потерпілого, можливість усунення негативних наслідків, які виникла в результаті посягання на права особи тощо). При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватися вимоги розумності та справедливості і не призводити до надмірного збагачення потерпілого. Проте, суд першої інстанції такі обставини не з`ясував і не врахував, в матеріалах справи відсутні докази, які б могли підтвердити завдану позивачам моральну шкоду, зокрема про тяжкі зміни у житті внаслідок загибелі потерпілого.
В судовому засіданні у суді апеляційної інстанції представника відповідача - Пашко С.Г. - підтримав доводи і вимоги апеляційної скарги.
Представник позивачів - адвокат Таргоній В.М. - просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 , про що Первомайським міським відділом ДРАЦС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 04.01.2021 складено відповідний актовий запис № 07 (а.с.15).
Відповідно до висновку експерта Первомайського міжрайонного відділення Миколаївського обласного бюро судово-медичної експертизи № 1 від 29.03.2021 смерть ОСОБА_6 настала в результаті розтрощення черепа, речовини головного мозку на фоні важкої відкритої ЧМТ, забитих ран голови. При дослідженні трупу були виявлені наступні тілесні ушкодження: множинні забиті рани, садна обличчя, волосистої частини голови, переломи кісток склепіння та основи черепа з размозженням головного мозку, множинні локальні відділені двосторонні переломи ребер з розривом лівої легені, серцевої сорочки, крововиливи по передній поверхні шиї і грудного відділу хребта, гематома середостіння, закритий осколковий перелом верхньої третини правого стегна, множинні великі садна спини, обличчя, кістей рук, великі крововиливи в шкіряно-м`язові клаптики голови. Ці тілесні ушкодження утворилися 31.01.2020 і відносяться до категорії тяжких, які спричинили смерть. При судово-токсикологічному дослідженні крові виявлено спирт в концентрації 0,38 проміле, що по відношенню до живих осіб не має практичного значення (а.с.10-13).
Наказом від 31.12.2020 № ПЧ-3-02/516 ВП виробничого підрозділу служби колії «Подільська дистанція колії» регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця» було створено комісію з розслідування смертельного травмування ОСОБА_6 вантажним поїздом №6603, який стався ІНФОРМАЦІЯ_1 о 07год.15хв на 138 км пікет 4 непарної колії перегону «Первомайськ на Бузі - Кінецьпіль», якою, за результатом службового розслідування аварії було складено Акт ЦРБО-2 від 09.01.2021 (а.с. 60-61). Відповідно до цього Акту було встановлено, що 31.12.2020 о 07.15 год., під час слідування поїзда № 6603 ТЧ - 2 Подільськ на 138 км пікет 4 непарної колії перегону «Первомайськ на Бузі - Кінецьпіль», машиніст ОСОБА_5 застосував екстрене гальмування для попередження наїзду на двох чоловіків, які почали перебігати колію безпосередньо перед потягом, проте через незначну відстань, наїзд попередити не вдалося і було смертельно травмовано  ОСОБА_6 , другий чоловік без слідів травмування. Причиною випадку є порушення потерпілим п.п.2.1, 2.2, 2.3, 2.5, 2.6, 2.10 «Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України», затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 19.09.1998 року № 54 проміле алкоголю у крові.
За змістом постанови слідчого СВ Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області Умриша О.В. від 07.04.2021 про закриття кримінального провадження (а.с.7-9) в ході досудового розслідування було встановлено, що під час руху потяга з електровозом у головній частині ОСОБА_6 , який йшов разом зі своїм родичем ОСОБА_8 на риболовлю в напрямку р. Південний Буг, раптово та неочікувано для машиніста вибіг на залізничні колії, намагаючись зліва-направо по напрямку руху потяга швидко перетнути непарну колію, по якій рухався потяг, знаходячись при цьому на відстані близько 20-30 м від голови потягу (електровоза), що змусило машиніста подати звукові сигнали та застосувати екстрене гальмування. При цьому ОСОБА_8 зреагував на сигнали електровоза та зупинився, а ОСОБА_6 вирішив завершити перетин колії, прискоривши рух. Вказані обставини підтверджуються показами машиніста потяга та його помічника, а також показами свідка ОСОБА_8 та протоколом огляду місця події, під час якого було зафіксовано кінцеве місце розташування потяга після зупинки, місце знаходження трупу - праворуч за межами непарної колії, а також рибальським приладдям, розташованим там же, але ближче до непарної колії. 
Відповідно до вищевказаної постанови слідчого фактичний гальмівний шлях тепловоза склав 324 м при розрахунковому 427 м, тому машиніст електровоза не мав можливості уникнути наїзду на пішохода навіть при застосуванні екстреного гальмування. Отже, під час досудового розслідування встановлено, що причиною даної пригоди на залізничному транспорті стали власні необережні дії пішохода ОСОБА_6 , тому в діях машиніста електровоза та його помічника відсутній склад злочину, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України. 
Копіями свідоцтв про народження та копією свідоцтва про шлюб, підтверджується родинний зв`язок позивачів із померлим ОСОБА_6 , відповідно до яких, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2., ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3., ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4., є синами померлого, а ОСОБА_1 - дружиною (а.с.16-19).
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Положеннями статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною першою статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
За змістом пункту 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Частиною першою статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (обов`язків).
Відповідно до вимог частин другої та п`ятої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Отже, обов`язок доведення вини власника або володільця джерела підвищеної небезпеки покладено саме на власника або володільця джерела підвищеної небезпеки.
Така правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) та постановах Верховного Суду від 08 листопада 2018 року у справі № 336/3665/16-ц (провадження № 61-44173св18), від 26 жовтня 2022 року у справі № 243/6516/21 (провадження № 61-4095св22), від 29 травня 2023 року у справі № 283/2536/21 (провадження № 61-2396св23), на які у своїй касаційній скарзі посилається відповідач.
Під непереборною силою необхідно розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого необхідно розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).
Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили, що шкода була завдана внаслідок непереборної сили або умислу загиблого.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що АТ «Українська залізниця» має нести відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.
Також колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про доведеність факту завдання позивачам моральної шкоди внаслідок смерті їх батька та чоловіка, що спричинило та буде спричиняти протягом усього життя позивачів їм душевні страждання; зазначені обставини істотно змінюють життя позивачів, тягнуть за собою зараз, та будуть тягнути в подальшому додаткові зусилля з їх боку на організацію їх життя; відновити становище, яке існувало до смерті ОСОБА_6 у житті позивачів неможливо. 
Разом із тим, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 1193 ЦК України).
Згідно із частиною четвертою статті 1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.
Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність.
Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).
Така правова позиція викладена, зокрема у постанові Верховного Суду від 07 березня 2024 року у справі № 177/759/23.
Зібраними у справі доказами доведено, що причиною загибелі ОСОБА_6 від нещасного випадку стала особиста необережність постраждалого. 
Ця обставина не звільняє відповідача від цивільно-правової відповідальності, однак підлягає врахуванню судом при визначенні розміру відшкодування.
Отже колегія суддів вважає слушними посилання апеляційної скарги на те, що обставини щодо спричинення шкоди виникли не з вини відповідача, а з необережності самого потерпілого, проте це не є підставою для відмови у захисті порушеного права позивачів, оскільки за змістом вищезазначених норм матеріального права власник (володілець джерела підвищеної небезпеки) відповідає за шкоду без врахування вини та може бути звільнений від такої відповідальності лише за спричинення шкоди за наслідками непоборної сили або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди.
Верховний Суд у постанові від 21 квітня 2021 року у справі № 450/4163/18 зазначив, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. У той же час чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності в частині відшкодування моральної шкоди власника джерела підвищеної небезпеки, як вина потерпілого.
Оскільки умисел в діях потерпілого ОСОБА_6 або наявність непереборної сили відповідачем не доведена, то колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що факт грубої особистої необережності постраждалого, що призвів до нещасного випадку, є підставою для відмови у відшкодуванні шкоди позивачам. 
Разом із тим, визначаючи розмір відшкодування позивачам моральної шкоди, суд першої інстанції не звернув належної уваги на положення ст. 1193 ЦК України та не врахував факт наявності грубої необережності потерпілого від нещасного випадку.
З огляду на викладене, враховуючи фактичні обставини справи, поведінку потерпілого, а саме факт наявності грубої необережності потерпілого від нещасного випадку, характер, глибину і тривалість душевних страждань позивачів та виходячи із засад розумності, пропорційності та справедливості, апеляційний суд вважає, що з відповідача на користь позивача ОСОБА_3 , який є інвалідом з дитинства та позивачки ОСОБА_1 , яка втратила чоловіка та батька своїх дітей, в рахунок відшкодування моральної шкоди, слід стягнути по 100 000 грн., а на користь позивачів: ОСОБА_2 та ОСОБА_4 по 70 000 грн.
Таким чином відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду в частині визначеного судом розміру відшкодування моральної шкоди підлягає зміні.
Відповідно до ч.ч. 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З огляду на викладене, виходячи із принципу пропорційності відшкодування судового збору до задоволених вимог також підлягає зміні судове рішення і в частині розміру стягнутого судового збору з АТ «Українська залізниця» на користь держави судового збору з 4294грн40коп. до 3 400 грн. 00коп.
За такого апеляційна скарга АТ «Українська залізниця» підлягає частковому задоволенню.
Крім того, у зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги АТ «Українська залізниця», враховуючи що позивачі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнені від сплати судового збору, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України АТ «Українська залізниця» слід компенсувати за рахунок держави сплачений за апеляційну скаргу судовий збір пропорційно до її задоволення - в розмірі 3 897 грн 00 коп.
Керуючись ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» - задовольнити частково.
Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 грудня 2023 року змінити, зменшивши розмір відшкодування моральної шкоди, що стягнута з Акціонерного товариства «Українська залізниця»: на користь ОСОБА_1 - з 200 000 грн. до 100 000 (сто тисяч) грн 00коп., на користь ОСОБА_2 - з 100 000 грн. до 70 000 (сімдесят тисяч) грн00коп., на користь ОСОБА_3 - з 200 000 грн. до 100 000 (сто тисяч) грн 00коп., на користь ОСОБА_4 - з 100 000 грн. до 70 000 (сімдесят тисяч) грн 00коп., а також зменшити розмір стягнутого з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судового збору з 4294грн40коп. до 3 400 (три тисячі чотириста) грн. 00коп.
Компенсувати за рахунок держави Акціонерному товариству «Українська залізниця» сплачений за апеляційну скаргу судовий збір в розмірі 3 897 (три тисячі вісімсот дев`яносто сім) грн 00 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку і випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України. 

Головуючий В.В. Коломієць

Судді: Н.В. Самчишина

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 17 квітня 2024 року