ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2024 року 
м. Київ

справа № 260/5462/21
адміністративне провадження № К/990/24339/22 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Стрелець Т.Г.,
суддів: Стеценка С.Г.,  Тацій Л.В., 
розглянувши у порядку письмового провадження у касаційній інстанції адміністративну справу № 260/5462/21
за позовом ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Закарпатській області про визнання протиправними та скасування припису, попередження та постанови, провадження у якій відкрито
за касаційною скаргою Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (правонаступник - Управління Держпраці у Закарпатській області) на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 03 травня 2022 року (ухвалене у складі головуючого судді Дору Ю.Ю.) та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02 серпня 2022 року (прийняту у складі колегії суддів: головуючого судді Пліша М.А., суддів: Ніколіна В.В. та Гінди О.М.)
у с т а н о в и в :
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1.          У жовтні 2021 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі -ФОП ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Держпраці у Закарпатській області (далі - відповідач), в якому  просив суд:
-          визнати протиправним та скасувати припис про усунення виявлених порушень законодавства про працю від 28 липня 2021 року № ЗКЗЗО/1144/АВ/П, внесений головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Управління Держпраці у Закарпатській області Соломко Олегом Олексійовичем ; 
-          визнати протиправним та скасувати попередження про відповідальність за порушення законодавства про працю від 28 липня 2021 року № ЗК330/1144/АВ/ПО, винесене головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Управління Держпраці у Закарпатській області Соломко Олегом Олексійовичем ; 
-          визнати протиправним та скасувати постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення від 07 вересня 2021 року № ЗК330/1144/АВ-ТД-ФС-29, винесену першим заступником начальника Управління Держпраці у Закарпатській області Грицик Василем Івановичем .
2.          В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що за наслідками інспекційного відвідування приміщення, яке належить йому на праві власності, складений акт, висновки якого про встановлення факту використання найманої праці чотирьох працівників без належного оформлення трудових відносин не відповідають дійсності. 
ОСОБА_1 вказав, що належне йому на праві власності приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , в якому знаходиться кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » передане ним у позичку іншій особі, для здійснення нею підприємницької діяльності. Станом на час проведення інспекційного відвідування він не здійснює підприємницької діяльності, пов`язаної з наданням послуг харчування у вказаному приміщенні.
Наполягає на безпідставності одночасного притягнення його до відповідальності за статтями 265 КЗпП і 41 КУпАП. 
Короткий зміст рішень суду першої та апеляційної інстанцій
3.          Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 03 травня 2022 року, яке залишене без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02 серпня 2022 року, позов задоволено повністю.
Визнано протиправним та скасовано припис Управління Держпраці у Закарпатській області про усунення виявлених порушень законодавства про працю від 28 липня 2021 року № ЗКЗЗО/1144/АВ/П.
Визнано протиправним та скасовано попередження Управління Держпраці у Закарпатській області про відповідальність за порушення законодавства про працю від 28 липня 2021 року              № ЗК330/1144/АВ/ПО.
Визнано протиправним та скасовано постанову Управління Держпраці у Закарпатській області про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення від 07 вересня 2021 року № ЗК330/1144/АВ-ТД-ФС-29.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Закарпатській області на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у вигляді сплати судового збору в сумі 9016,00 грн.
4.          Приймаючи такі рішення, суди виходили з того, що на час проведення відповідачем інспекційного відвідування приміщенням кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , ним користувалася ФОП ОСОБА_4 на підставі договору позички від 15 липня 2021 року № 1.   ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 були її офіційно найманими працівниками. 
Інспекційне відвідування проводилося з 27 по 28 липня 2021 року, тоді як ОСОБА_4 стала фізичною особою - підприємцем ще 12 липня 2021 року, а ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 стали її офіційно найманими працівниками ще 15 липня 2021 року.
Саме по собі перебування ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у приміщенні, яке належить позивачу, не свідчить про існування між ОСОБА_1 та вказаними особами трудових відносин.
Суди зауважили на тому, що відповідач склав на ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення від 28 липня 2021 року № ЗКЗЗО/1144/АВ/П/ПТ за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення, - за фактичний допуск працівників до роботи без оформлення трудового договору (контракту). А також постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення від 07 вересня 2021 року № ЗКЗЗО/1144/АВ-ТД-ФС-29, якою застосовано фінансову санкцію за порушення законодавства про працю, передбачене абзацом другим частини другої статті 265 КЗпП України, - за фактичний допуск працівників до роботи без оформлення трудового договору (контракту).
Тобто позивача двічі притягнуто до юридичної відповідальності за одне й те саме діяння одночасно і за частиною другою статті 265 КЗпП України і за частиною третьою статті 41 КУпАП - за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту).
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
5.          07 вересня 2022 року до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга Управління Держпраці у Закарпатській області. 
У касаційній скарзі відповідач просить скасувати рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 03 травня 2022 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02 серпня 2022 року, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди попередніх інстанцій неповно з`ясували всі фактичні обставини, на підставі яких були прийняті оскаржувані рішення Управління Держпраці у Закарпатській області. Не надали належної оцінки доводам відповідача, щодо допущення ОСОБА_8 до роботи працівників без оформлення трудових договорів. Ухвалили рішення лише на припущеннях.
Скаржник зазначив, що   ОСОБА_8 не було одночасно притягнуто до відповідальності за частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частиною третьою статті 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки постановою Берегівського районного суду Закарпатської області від 12 листопада 2021 року по справі № 297/2641/21 позивача не притягнуто до відповідальності.
Суди першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях застосували норми права без урахування висновків щодо їх застосування у подібних правовідносинах викладених у постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №820/1432/17, від 30 березня 2021 р. у справі №380/1563/20, від 02 червня 2021 року у справі №260/613/19, від 25 листопада 2019 року у справі №620/392/19.
6.          За наслідками автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 вересня 2022 року сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Стрелець Т.Г., суддів Стеценка С.Г., Тацій Л.В.
Ухвалою Верховного Суду від 21 вересня 2022 року відкрито касаційне провадження за цією скаргою. 
18 жовтня 2022 року до Верховного Суду надійшов відзив, у якому позивач просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін. Позивач вказує на протиправність оскаржуваної постанови відповідача з підстав зазначених у судових рішеннях першої та апеляційної інстанцій.
Верховний Суд ухвалою від 21 травня 2024 року призначив справу до розгляду в порядку письмового провадження з 22 травня 2024 року.
7.          В матеріалах справи знаходиться заява Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про заміну відповідача у справі його правонаступником, з посиланням на постанову Кабінету Міністрів України від 12 січня 2022 року №14 «Деякі питання територіальних органів Державної служби з питань праці». 
Відповідно до пунктів 1, 2 вказаної постанови ліквідовано юридичні особи публічного права територіальні органи Державної служби з питань праці за переліком згідно з додатком 1 та утворено юридичні особи публічного права міжрегіональні територіальні органи Державної служби з питань праці за переліком згідно з додатком 2.
Згідно наказу Державної служби з питань праці № 234 від 05 грудня 2022 року повноваження та функції Управління Держпраці у Закарпатській області з 06 грудня 2022 року виконує Західне міжрегіонального управління Державної служби з питань праці.
Таким чином, керуючись статтею 52 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів КАС ВС вирішила замінити відповідача у справі - Управління Держпраці у Закарпатській області на його правонаступника - Західне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці.

II. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ
8.          Судами попередніх інстанцій встановлено, що з 27 по 28 липня 2021 року Управління Держпраці у Закарпатській області проводило інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 за місцем здійснення ним підприємницької діяльності - кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за результатами якого складено акт від 28 липня 2021 року № ЗКЗЗО/1144/АВ.
У ході проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 виявлено порушення вимог частини четвертої статті 24 Кодексу законів про працю України. Встановлено, що останній залучав до роботи ОСОБА_4 , 1989 року народження (в якості повара), ОСОБА_5 , 2001 року народження (в якості бармена-офіціанта), ОСОБА_6 , 1990 року народження (в якості кухонного працівника), ОСОБА_9 , 2004 року народження (в якості офіціанта), без укладення з ними трудового чи цивільно- правового договору.
На підставі висновків акта інспекційного відвідування складено протокол про адміністративне правопорушення від 28 липня 2021 року № ЗКЗЗО/1144/АВ/П/ПТ відносно ФОП ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення - за порушення вимог частини четвертої статті 24 КЗпП України.
Також 28 липня 2021 року винесено припис про усунення виявлених порушень законодавства про працю № 3K330/1144/АВ/П, яким зобов`язано ФОП ОСОБА_1 усунути до 15 вересня 2021 року виявлені порушення законодавства про працю, та попередження про відповідальність за порушення законодавства про працю № ЗКЗЗО/1144/АВ/ПО, яким попереджено ФОП ОСОБА_1 про відповідальність за порушення законодавства про працю, виявлені в ході інспекційного відвідування. 
07 вересня 2021 року першим заступником начальника Управління Держпраці у Закарпатській області за результатами розгляду акта № ЗКЗЗО/1144/АВ від 28 липня 2021 року винесено постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення № ЗКЗЗО/1144/АВ-ТД-ФС-29. Накладено на ФОП ОСОБА_1 штраф у розмірі 720 000 гривень - за порушення законодавства про працю, передбачене абзацом другим частини другої статті 265 КЗпП України.
Копію постанови про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення від 07 вересня 2021 року № ЗКЗЗО/1144/АВ-ТД-ФС-29 позивач отримав 06 жовтня 2021 року. Вказане підтверджується наявною на офіційному веб-сайті Акціонерного товариства «Укрпошта» інформацією про відстеження пересилання поштового відправлення з штрихкодовим ідентифікатором: 8800506670093.
Вважаючи припис про усунення виявлених порушень законодавства про працю від 28 липня 2021 року № ЗКЗЗО/1144/АВ/П, попередження про відповідальність за порушення законодавства про працю від 28 липня 2021 року № ЗКЗЗО/1144/АВ/ПО та постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення від 07 вересня 2021 року № ЗКЗЗО/1144/АВ-ТД-ФС-29 протиправними, позивач звернувся із цим позовом до суду.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
9.          Приписами статті 341 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з такого. 
Об`єднана палата Верховного Суду під час розгляду справи № 260/1743/19 за схожих правовідносин у постанові від 22 грудня 2020 року дійшла висновку, що в умовах одночасного застосування санкцій до фізичної особи - підприємця за статтею 265 КЗпП України та статтею 41 КУпАП, має місце подвійне застосування щодо однієї і тієї ж особи двох штрафних каральних заходів. Це є не лише непропорційним та надмірним обтяженням щодо такої особи, але й ставить у нерівне правове становище при вчиненні аналогічного правопорушення у діяльності юридичної особи та фізичної особи-підприємця не на користь останнього.
Розмежування статусу фізичної особи та фізичної особи - підприємця не зумовлює можливостей відходу від цих висновків, оскільки в обидвох випадках каральна мета відповідальності реалізується щодо єдиного суб`єкта права - фізичної особи, яка з метою законного здійснення підприємницької діяльності, яка не заборонена законом (згідно з частиною першою статті 42 Конституції України та частиною першою статті 50 Цивільного кодексу України, частиною першою статті 128 Господарського кодексу України) отримує додатковий правовий статус.
Отже, фізична особа - підприємець, яка використовує найману працю, не може бути одночасно притягнута до відповідальності за частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частиною першою статті 41 КУпАП.
10.          Об`єднана палата Верховного Суду у постанові від 22 грудня 2020 року у справі №260/1743/19 сформулювала правовий висновок, відповідно до якого:
- штрафи, передбаченні статтею 265 КЗпП України, є заходами фінансової відповідальності, а тому підстав відносити їх до заходів адміністративної відповідальності немає;
- фізична особа - підприємець, яка використовує найману працю, не може бути одночасно притягнута до відповідальності за частиною другою статті 265 КЗпП України та частиною третьою статті 41 КУпАП в частині допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору у зв`язку з порушенням принципу «non bis in idem» як складового елементу принципу верховенства права.
11.          При цьому, ухвалюючи оскаржувані судові рішення у справі №8260/5462/21 суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що встановлені під час інспекційного відвідування та зафіксовані в акті перевірки правопорушення трудового законодавства не підтвердились належними доказами під час розгляду справи в суді. Також судами зазначено, що відповідач двічі притягнув ОСОБА_8 до відповідальності за одне й те саме порушення трудового законодавства.
З даними висновками судів попередніх інстанцій Управління Держпраці у Закарпатській області не погодилось, зазначивши, що постановою Берегівського районного суду Закарпатської області від 12 листопада 2021 року по справі № 297/2641/21 провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрито. Тому подвійного притягнення позивача до відповідальності не відбулось.
Колегія суддів КАС ВС зауважує, що відповідно до стаття 61 Конституції України передбачає заборону притягнення до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення більше одного разу.
Варто зазначити, що перше притягнення особи до відповідальності не може визнаватись незаконним з підстав, передбачених статтею 61 Конституції України, у разі повторного притягнення тієї ж особи до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, яке відбулось за часом пізніше.
Відтак, ключовими питаннями, які підлягають розв`язанню при вирішенні цієї справи є, визначення обставин, за яких особа вважається притягнутою до відповідальності вперше та чи був позивач подвійно притягнутий до відповідальності за одне й те саме правопорушення трудового законодавства.
При цьому, слід зазначити, що Конституційний Суд України у рішенні від 27 жовтня 1999 року №9-рп/99 у справі за конституційним поданням Міністерства внутрішніх справ України щодо офіційного тлумачення положень частини третьої статті 80 Конституції України (справа про депутатську недоторканність) зазначив, що поняття «притягнення до кримінальної відповідальності» не тотожне поняттю «кримінальна відповідальність», як і поняття «притягнення до юридичної відповідальності» не ідентичне поняттю «юридична відповідальність».
Норми Конституції України, зокрема, містять терміни: «за віддання і виконання явно злочинного розпорядження чи наказу настає юридична відповідальність» (частина друга статті 60); «ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення» та «юридична відповідальність особи має індивідуальний характер» (стаття 61); «особа не несе відповідальності за відмову давати показання або пояснення щодо себе, членів сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом» (частина перша статті 63), «незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності» (частина друга статті 68); «за посягання на честь і гідність Президента України винні особи притягаються до відповідальності на підставі закону» (частина друга статті 105); «за неповагу до суду і судді винні особи притягаються до юридичної відповідальності» (частина п`ята статті 129). У контексті змісту положень названих статей Конституції України терміни «притягнення до юридичної відповідальності» та «юридична відповідальність» розмежовуються.
Притягнення до юридичної відповідальності передує юридичній відповідальності.
У зазначеному рішенні Конституційний Суд України в аспекті порушених у конституційному поданні Міністерством внутрішніх справ України питань положення частини третьої статті 80 Конституції України розтлумачив так:
« 1.1. Кримінальна відповідальність настає з моменту набрання законної сили обвинувальним вироком суду.
1.2. Притягнення до кримінальної відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину.»
12.          У межах предмету розгляду цієї справи Верховний Суд зазначає, що відносно ОСОБА_1 за наслідками проведеного інспекційного відвідування складено протокол про адміністративне порушення від 28 липня 2021 року № ЗКЗЗО/1144/АВ/П/ПТ за порушення вимог статті 24 КЗпП України, відповідальність за яке передбачено частиною третьою статті 41 КУпАП. 
В подальшому вказаний протокол був розглянутий Берегівським районним судом Закарпатської області в межах розгляду справи № 297/2641/21. Постановою від 12 листопада 2021 року провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрито, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого частиною третьою статті 41 Кодексу України про адміністративне правопорушення. 
Статтею 254 КУпАП передбачено, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.
Відповідно до статті 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються зокрема відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання. При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.
Крім того, статтею 268 КУпАП регламентовані права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Зміст наведених правових норм КУпАП дає змогу дійти висновку про те, що притягнення до адміністративної відповідальності починається з моменту складання протоколу та його пред`явлення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Прийняття ж постанови за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення є вирішенням такої справи по суті, яка передбачає встановлення наявності складу адміністративного правопорушення або його відсутності та, відповідно, застосування санкції, закриття справи, що відповідає положенням статті 284 КУпАП.
За наведених підстав, Верховний Суд дійшов висновку, що притягнення ОСОБА_8 до юридичної відповідальності за статтею 41 КУпАП слід пов`язувати саме із складанням відносно нього протоколу.
Отже, відповідачем до ФОП ОСОБА_8 застосовані заходи впливу за правопорушення, передбачені в частині другій статті 265 КЗпП України шляхом прийняття постанови від 07 вересня 2021 року № ЗКЗЗО/1144/АВ-ТД-ФС-29 про накладення штрафу, що є фінансовою санкцією. Тобто оспорюваною у цій справі постановою позивача фактично повторно притягнуто до відповідальності за одні й ті самі порушення трудового законодавства, за які його вже було притягнуто до відповідальності, що заборонено статтею 61 Конституції України.
13.          Така позиція відповідає і практиці Європейського суду з прав людини.
Так, у пункті 110 рішення Великої палати Європейського суду з прав людини від 15 листопада 2016 року у справі «А та Б проти Норвегії» зазначено: «Суд також переконливо підтвердив, що стаття 4 Протоколу №7 не обмежується правом не бути покараним двічі, але поширюється і на право не піддаватися кримінальному обвинуваченню або засудженню двічі. Якби це було не так, то не було б необхідності використовувати слово «засуджений», а також слово «покараний», оскільки це було би дублюванням. Таким чином, Суд підтвердив, що стаття 4 Протоколу № 7 застосовується навіть коли людина була притягнута до відповідальності в провадженнях, які не призвели до визнання винним у вчиненні правопорушення. Стаття 4 Протоколу №7 містить три різних гарантії і встановлює, що за одне і те саме правопорушення ніхто не може бути (І) притягнутий до відповідальності, (ІІ) засуджений, і (ІІІ ) покараний.»
Наведені висновки відповідають позиції Верховного Суду, викладеній в постановах від 27 травня 2021 року по справі № 824/1164/18-а, від 22 лютого 2022 року по справі № 260/511/19 та від 10 січня 2024 року по справі № 260/4624/21. 
За наведених обставин колегія суддів КАС ВС погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про наявність підстав для задоволення позову.
14.          Згідно статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених   статтею 341   цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що судові рішення першої та апеляційної інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни їх відсутні.
Зважаючи на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду
п о с т а н о в и в :
Замінити відповідача у справі № 260/5462/21 з Управління Держпраці у Закарпатській області на Західне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці.
Касаційну скаргу Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці залишити без задоволення.
Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 03 травня 2022 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02 серпня 2022 року по справі № 260/5462/21 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                          Стрелець Т.Г.
Судді                                                                                                    Стеценко С.Г.
                                                                                                    Тацій Л.В.