ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/6121/23                                                            Суддя (судді) першої інстанції: Алла РУДЕНКО

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  29 травня 2024 року                                                                                            м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: 
          Головуючого судді:                                                         Чаку Є.В., 
          суддів:                                                                              Єгорової Н.М., Коротких А.Ю.
                              
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 21 березня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
                                          В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 в якому просив:
- визнати протиправними дії відповідача щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби з 28.01.2012 р. по 03.04.2017 рр. 
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 28.01.2012 р. по 03.04.2017 із застосуванням базового місяця - січень 2008 року;
- визнати протиправними дії відповідача щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні соціальної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2015 р. по 2017 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані 42 календарні дні соціальної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 3 роки за період з 2015 р. по 2017 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.
Черкаський окружний адміністративний суд рішенням від 21 березня 2024 року позов задовольнив частково. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1  щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 03 квітня 2017 року із застосуванням  січня 2008 року як місяця, з якого починає обчислюватись індекс споживчих цін. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1  індексацію грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 03 квітня 2017 року із застосуванням  січня 2008 року як місяця, з якого починає обчислюватись індекс споживчих цін. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1  грошової компенсації за невикористані календарні дні соціальної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2017 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні соціальної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 р. по 2017 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з таким судовим рішенням в частині відмовлених позовних вимог, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити рішення суду першої інстанції та фактично задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. 
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив залишити рішення суду першої інстанції в оскаржувальній частині без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Оскільки апеляційні скарги подані на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного (в порядку письмового) позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів дійшла наступних висновків.
З матеріалів справи вбачається, що позивач з 28.01.2012 по 03.04.2017 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 на посаді розвідника-кулеметника 2 відділення 3 групи спеціального призначення 1 загону спеціального призначення. 
З 01.01.2020 військова частина НОМЕР_2 перейменована на військову частину НОМЕР_1 .
За період служби йому не виплачувалась індексація грошового забезпечення із застосуванням базового місяця - січень 2008 року, а також при звільненні не була виплачена грошова компенсація за невикористані календарні дні соціальної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2017 роки.  
Позивач звернувся до відповідача із заявою від 19.06.2023 про виплату індексації грошового забезпечення та компенсації за невикористані додаткові календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, проте відповідач відповіді не надав.
          Позивач вважаючи свої права порушеними, звернулася до суду з даним позовом. 
          Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції визнав обґрунтованими доводи позивача про те, що відповідач протиправно не нарахував і не виплатив йому індексацію грошового забезпечення із застосуванням січня 2008 року як місяця, з якого починає обчислюватись індекс споживчих цін у спірний період з 01.12.2015 до 03.04.2017.
          Водночас суд зазначив, що у період до 30.11.2015 базовим місяцем для обчислення індексу споживчих цін для індексації грошового забезпечення вважався місяць, у якому підвищились доходи, а не місяць, у якому відбулись зміни посадового окладу, тому позовна вимога про зобов`язання нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за 28.01.2012 по 30.11.2015 із застосуванням січня 2008 року як базового місяця для нарахування індексації грошового забезпечення є безпідставними і задоволенню не підлягають.
          Також суд дійшов висновку, що при звільненні з військової служби позивач мав право на отримання грошової компенсації за невикористану ним додаткову відпустку як учасник бойових дій, передбачену пунктом 12 частини першої   статті 12 Закону № 3551-ХІІ. Оскільки при звільненні з військової служби грошова компенсація за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій позивачу за 2015-2017 роки не нараховувалась та не виплачувалась, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.           Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
          В даній справи рішення суду в частині задоволених позовних вимог  не оскаржується , а тому не підлягає перегляду судом апеляційної інстанції.
          Фактично рішення суду першої інстанції оскаржується в частині відмовлених позовних вимог, а саме щодо нарахування  та виплати індексації грошового забезпечення за період з 28.01.2012 по 30.11.2015 із застосуванням базового місяця - січень 2008 року.
          Слід зазначити, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці. Через вимоги законодавства проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Враховуючи, що індексації підлягають всі грошові доходи населення, які не мають разового характеру, механізм індексації має універсальний характер. У свою чергу, правове регулювання виплати індексації визначає умови (коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють наступне виникнення права на отримання індексації.
Відповідний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 27.04.2021 у справі № 380/1513/20.
Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1952 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
У справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини встановив, що мало місце порушення статті 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи припинити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне законодавство передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.
Так, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних і чинних, на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.
Конституційний Суд України у рішенні від 15.10.2013 № 9-рп/2013 указав, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
Колегія суддів наголошує, що аналіз норм Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» та Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» свідчить, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці. При цьому, відповідно до вимог чинного законодавства України, проведення індексації, у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією), є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
          В даному випадку у відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначав, що індексація за період з 28.01.2012 по 31.12.2015 була нарахована та виплачена позивачу у повному обсязі.  У зв`язку з тим, що грошова індексація військовослужбовців не входить до бази нарахування ЄСВ та не враховується при нарахуванні пенсії, роздавальні відомості з 2012 по 2015 рік, які підтверджували виплату індексації грошового забезпечення, були знищені після трьох років зберігання. Відповідач вказав, що при нарахуванні індексації за вказаний період січень 2008 року як базовий не застосовувався, оскільки до 15.12.2015 діяв інший механізм визначення та обрахунку індексації.
Щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 28.01.2012 по 30.11.2015, із застосуванням січня 2008 року як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця), колегія суддів зазначає, що до 01.12.2015 діяла редакція абзаців першого, другого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, які передбачали, що у разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, пенсії, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, стипендій, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. У базовому місяці значення індексу споживчих цін приймається за 1 або 100 відсотків. Індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться. З наступного місяця здійснюється обчислення наростаючим підсумком індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації. У разі коли підвищення розмірів мінімальних соціальних гарантій, зазначених в абзаці першому цього пункту, не супроводжується зростанням грошових доходів громадян, передбачених пунктом 2 цього Порядку, грошові доходи індексуються на загальних підставах відповідно до пунктів 1-1 і 4 цього Порядку.
За таких обставин, підстави для перерахунку індексації грошового забезпечення за період з 28.01.2012 по 30.11.2015, із застосуванням січня 2008 року як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця) відсутні.
          З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги щодо  зобов`язання нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за 28.01.2012 по 30.11.2015 із застосуванням січня 2008 року як базового місяця для нарахування індексації грошового забезпечення.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
          Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
          Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
          Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

                                                      П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 21 березня 2024 року в оскаржуваній частині  залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя:                                                              Є.В. Чаку

          Судді:                                                                                 Н.М. Єгорова

                                                                                                     А.Ю. Коротких